П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/3175/19
Провадження № 22-ц/4815/1191/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н.М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Головне управління Національної поліції у Рівненській області,
відповідач – Головне управління Державної казначейської служби України 
у Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2021 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 25 хвилини, повний текст рішення складено 08 липня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він підполковник запасу проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах Збройних Сил України. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 року №318 його відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті звільнено у запас за пунктом "б" за станом здоров`я, та наказом командувача військ оперативного командування Захід від 21.09.2017 № 215 з 28.09.2017 року виключено із списків особового складу частини, та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату Рівненської області. Зазначав, що по завершенню військової служби у нього виник судовий спір з оперативним командуванням
ІНФОРМАЦІЯ_1  (військова частина НОМЕР_1 ), в ході якого ним було отримано ряд документів, начебто за підписом конкретних посадових осіб ОК «Захід» (апеляційна скарга по справі №569/19058/17, зареєстрована від 01.06.2018 року №501/1807, заява про відстрочення сплати судового збору по справі №569/19058/17 від 01.06.2018 року, повідомлення до суду від 18.09.2018року№ 501/3229). Вказував, що зазначені документи були начебто підписані першими посадовими особами ОК «Захід», однак, на його переконання, підписи таких осіб в перелічених документах не відповідали тим підписам тих же посадових осіб, які містились на інших документах (зокрема аркуш подання від 12.08.2017року). Крім того, тривалий час він проходив військову службу в ОК «Захід», тому йому було достовірно відомо про те, як виглядають підписи перших посадових осіб ОК «Захід». В зв`язку із чим, ним було подано заяву до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області про вчинення службовими особами ОК «Захід» дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 358, ст. 366 КК України з метою перевірки викладених ним доводів про можливе службове підроблення. Дана заява з додатками була прийнята від нього Рівненським ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, про що свідчить талон - повідомлення від 22.09.2018 року №211. Після подання відповідної ним заяви про злочин, всупереч ст.40, ст.214 КПК України, ст.34, ст.40 Конституції України, ст.20 Закону України «Про звернення громадян» жодної відповіді (повідомлення) від Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області не надійшло. Ним самостійно постійно вживались заходи для з`ясування обставин щодо поданої заяви, він прибував до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, уточнював хто займається даним питанням, однак йому постійно повідомляли, що особа, яка цим питанням займається на даний час відсутня, у відпустці, тощо, при цьому постійно було необхідно довготривале очікування для отримання відповіді, та жодних пояснень від нього ніхто не відбирав, ніхто його не повідомляв про необхідність прибуття для надання детальних пояснень, тощо, а від так відповідно і не збирався. Працівниками Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, жодних дій, спрямованих на здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося, та не повідомлено його у встановлений законом спосіб про результати розгляду заяви. В зв`язку із чи він повторно звернувся 08.01.2019 року до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, про що свідчить талон - повідомлення від 10.01.2019 року. Вважає, що відомості, викладені в його заявах були достатні для прийняття рішення про необхідність початку досудового розслідування та повинні були невідкладно перевірені, про що його мало бути у встановлений законом спосіб повідомлено. Проте зазначених дій працівниками Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області здійснено знову не було, у зв`язку з чим він був змушений звернутися із скаргою до слідчого судді Рівненського міського суду. 29.01.2019 року ним отримано ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 25.01.2019 року №569/656/19, якою його скаргу на бездіяльність Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задоволено, та зобов`язано орган досудового слідства – Рівненський ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області розпочати та провести за його заявою від 08.01.2019 року про вчинення злочину, досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.358, ст.366 Кримінального кодексу України. Враховуючи приниження відповідачем його особистості як офіцера та громадянина України, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних з незаконними діями чи бездіяльністю та рішеннями відповідача щодо нього, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін у його житті, розмір моральної шкоди, який буде достатньою сатисфакцією, оцінює в розмірі 8 000 грн., які і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позивача довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167,1174 ЦК України, а також тим, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, який позивачем не був доведений. Судом також враховано, що сам по собі факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди, а судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди та пояснює, що по завершенню військової служби у нього виник судовий спір з оперативним командуванням ІНФОРМАЦІЯ_1  (військова частина НОМЕР_1 ), в ході якого ним було отримано ряд документів, начебто за підписом конкретних посадових осіб ОК «Захід». Додає, що ці документи були начебто підписані першими посадовими особами ОК «Захід», однак підписи таких осіб в перелічених документах не відповідали тим підписам тих же посадових осіб, які містились на інших документах, і, крім того, у зв`язку проходженням військової служби в ОК «Захід» протягом тривалого часу йому було достовірно відомо про те, як виглядають підписи перших посадових осіб ОК «Захід». Зазначає, що ним було подано заяву до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області про вчинення службовими особами ОК «Захід» дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 358, ст. 366 КК України з метою перевірки викладених ним доводів про можливе службове підроблення. Пояснює, що заява з додатками всупереч ст.40, ст.214 КПК України, ст.34, ст.40 Конституції України, ст.20 Закону України «Про звернення громадян» жодної відповіді (повідомлення) від Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області не надійшло. Доводить, що така бездіяльність відповідача зумовила необхідність самостійно постійно вживати заходів для з`ясування обставин щодо поданої заяви, звертатися до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, уточнювати рух його заяви, отримуючи при цьому постійні відмовки без жодних обґрунтованих пояснень. Стверджує, що працівниками Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, жодних дій, спрямованих на здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося, та не повідомлено його у встановлений законом спосіб про результати розгляду заяви. Така поведінка працівників відповідача зумовила звернення до суду зі скаргою на бездіяльність відповідача, за результатами якої винесено ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 25.01.2019 року №569/656/19, якою його скаргу на бездіяльність Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено та зобов`язано орган досудового слідства – Рівненський ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області розпочати та провести за його заявою від 08.01.2019 року про вчинення злочину досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.358, ст.366 Кримінального кодексу України. Вважає, що такий процесуальний документ підтверджує неправомірність дій відповідача, однак суд першої інстанції не дав йому належної оцінки. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах Збройних Сил України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 року №318 підполковника ОСОБА_1 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті звільнено у запас за пунктом "б" за станом здоров`я, а наказом командувача військ оперативного командування Захід від 21.09.2017 № 215 з 28.09.2017 року виключено із списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату Рівненської області.

ОСОБА_1 було подано заяву до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області про вчинення службовими особами ОК «Захід» дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 358, ст. 366 КК України з метою перевірки викладених мною доводів про можливе службове підроблення.

Дана заява з додатками була прийнята від Рівненським ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, про що свідчить талон - повідомлення від 22.09.2018 року №211.

Працівниками Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, жодних дій, спрямованих на здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося, та не повідомлено ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб про результати розгляду заяви, у зв`язку із чим він повторно звернувся 08.01.2019 року до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, про що свідчить талон-повідомлення від 10.01.2019 року. 

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із скаргою до слідчого судді Рівненського міського суду.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 25.01.2019 року №569/656/19. скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовільнено. Зобов`язано орган досудового слідства - Рівненський ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області розпочати та провести за заявою ОСОБА_1 від 08.01.2019 року про вчинення злочину, досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.358, ст. 366 Кримінального Кодексу України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд про стягнення на свою користь із відповідача моральної шкоди, якої він зазнав у зв`язку із неправомірними діями відповідача, які виявилися у приниженні відповідачем його особистості як офіцера та громадянина України, зумовили необхідність докладати час та зусилля для відновлення попереднього стану, завдали душевних та психічних страждань, пов`язаних з незаконними діями, бездіяльністю та рішеннями відповідача щодо нього.

Статтею 55 Конституції України гарантується право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (адміністративне провадження № К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (відповідно до статті 1174 ЦК України).
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності є причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167,1174 ЦК України.
Покликання апеляційної скарги на безпідставність відмови у задоволенні позову з огляду на наявність процесуальних ухвал, винесених слідчим суддею, що підтверджує правомірність вимог позивача, апеляційним судом оцінюються критично. Так, факт винесення слідчим суддею ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також бере до уваги, що задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не є належною правовою підставою для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 25 січня 2019 року не встановлено факту протиправної бездіяльності слідчого та позивачем не доведено причинного зв`язку через невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала.
Більш того, ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 25.01.2019 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, виконано шляхом внесення відомостей до ЄРДР. 
Наведене спростовує покликання апеляційної скарги на те, що працівники Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області допустили щодо позивача протиправну бездіяльність, і відсутні будь-які докази визнання неправомірними дій останніх, як і докази завдання такими діями моральної шкоди позивачу.

Аналізуючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                        Гордійчук С. О.

                                                                               Шимків С. С.