Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2021 р. 	Справа № 520/70/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021, по справі № 520/70/21
за позовом      ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з просила визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком № 2; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком пільгових умовах за списком № 2, починаючи з 24.09.2020 та зарахувати період з 08.02.1997 по теперішній час в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1» у подвійному розмірі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 відмовлено у задоволенні позову. 
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції безпідставно проігнорував та не застосував до спірних правовідносин норми ст. 13  Закону України «Про пенсійне забезпечення» чинні для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаній нормі (тобто за Списком № 2). Позивачка зазначає, що на час звернення до відповідача з заявою їй виповнився 51 рік, тому має право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 зупинено провадження у даній справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.
У зв`язку з набранням чинності постанови Великої палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 поновлено провадження по даній справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судовим розглядом, 24.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2.
02.10.2020 відповідачем прийнято рішення  № 4962 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з тим, що позивач не досягла віку 54 років 6 місяців. 
Також у зазначеному рішенні вказано, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 40 роки 5 місяців 9 днів (з урахуванням ст. 60 – 57 років 0 місяців 2 дні), в тому числі на пільгових умовах 21 рік 4 місяці (з урахуванням ст. 60 – 42 роки 8 місяців).
ОСОБА_1 , вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, звернулась до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають визначатись за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а не на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому оскільки позивачем не було досягнуто віку 54 років 6 місяців, відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Гарантії громадянам України права на пенсії встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення».
П. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на  інших  роботах із  шкідливими  і  важкими  умовами  праці,  -  за  списком  N   2 
виробництв, робіт, професій, посад  і  показників,  затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами  атестації  робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при  стажі  роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6  місяців  на  зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам,  які  мають  не  менше  половини  стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці,  пенсії  на  пільгових  умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею  12  цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи  чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в наступній редакції:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники,  зайняті повний робочий день на інших роботах із   шкідливими  і  важкими  умовами  праці,  -  за  списком  №  2 виробництв,  робіт,  професій,  посад і показників, затверджуваним Кабінетом  Міністрів  України, і за результатами атестації робочих місць  -  після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах,  і  не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
До досягнення  віку, встановленого  абзацом  першим  цього пункту,  право  на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 
    50    років    -   по   31   березня   1965   року   включно; 
    50  років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 
    51  рік  -  з  1  жовтня  1965  року по 31 березня 1966 року; 
    51  рік  6  місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 
    52  роки  -  з  1  жовтня  1966 року по 31 березня 1967 року; 
    52  роки  6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 
    53  роки  -  з  1  жовтня  1967 року по 31 березня 1968 року; 
    53  роки  6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 
    54  роки  -  з  1  жовтня  1968 року по 31 березня 1969 року; 
    54  роки  6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 
    55  років  -  з  1  жовтня  1969 року по 31 грудня 1970 року. 
    За  відсутності  стажу  роботи,  встановленого абзацом першим цього  пункту,  у  період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: 
    з  1  квітня  2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; 
    з  1  квітня  2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; 
    з  1  квітня  2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; 
    з  1  квітня  2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; 
    з  1  квітня  2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; 
    з  1  квітня  2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; 
    з  1  квітня  2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; 
    з  1  квітня  2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; 
    з  1  квітня  2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. 
    Працівникам,  які  не  мають  стажу  роботи  із  шкідливими і важкими  умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але  мають  не  менше  половини  стажу  на  зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових  умовах  призначаються  із  зменшенням  пенсійного віку, встановленого  абзацом  першим  частини  першої  статті  26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": 
    чоловікам  - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; 
    жінкам  -  на  1  рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення  пенсійного  віку  жінкам  застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».
Зазначеною редакцією статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 резолютивної частини).
Ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини).
Застосуванню підлягають ст. 13, ч.2 ст. 14, п.п. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на  інших  роботах із  шкідливими  і  важкими  умовами  праці,  -  за  списком  N   2 виробництв, робіт, професій, посад  і  показників,  затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами  атестації  робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при  стажі  роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6  місяців  на  зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Водночас, п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років - по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Колегія суддів звертає увагу, що вказані положення ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними та неконституційними не визнавалися.
Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020у № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, колегія суддів зазначає, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах.
При цьому, ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Згідно абз. 1 п. 16 XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, колегія суддів зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін  Законом № 213-VІІІ  та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції  Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові  від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була зайнята на роботах, що дає право їй на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком № 2 з 04.01.1999 по 25.03.1999, що підтверджується трудовою книжкою та довідками Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1» від 25.08.2020 № 360, від 08.09.2020 № 374.
Так, в оскаржуваному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зазначило, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 40 роки 5 місяців 9 днів (з урахуванням ст. 60 – 57 років 0 місяців 2 дні), в тому числі на пільгових умовах 21 рік 4 місяці (з урахуванням ст. 60 – 42 роки 8 місяців).
При цьому, підставою відмови у призначенні пенсії відповідачем зазначено лише недосягнення позивачем віку - 54 років 6 місяців, оскільки на момент звернення позивачу виповнилось 51 рік, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не дає підстав для призначення пенсії на пільгових умовах.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки позивачка досягла 51 років, має загальний страховий стаж із урахуванням ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 57 років 0 місяців 2 дні, в тому числі на пільгових умовах із урахуванням ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 42 роки 8 місяців, тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.
Зазначене обумовлює протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області від 02.10.2020 № 4962 про відмову в призначенні пільгової пенсії та його скасування.
Стосовно позовних вимог щодо зарахування періоду роботи позивача з 08.02.1997 по теперішній час в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1» у подвійному розмірі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Так, за даними трудової книжки ОСОБА_1 та довідок Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1» від 25.08.2020 № 360, від 08.09.2020 № 374 з 08.02.1997 остання працює у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1» (з 08.02.1997 – кухонним працівником, з 13.06.1997 – машиністом з прання, з 25.03.1997 – молодшою медичною сестрою).
За наведених обставин, беручи до увагу роботу позивача у спірний період у психіатричному закладі охорони здоров`я - Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня № 1», враховуючи положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зарахування вказаного періоду роботи до стажу ОСОБА_2 у подвійному розмірі.
Ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивачки, необхідним є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 24.09.2020. 
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідач як суб`єкт владних повноважень не навів переконливих доводів та не надав доказів на підтвердження правомірності своїх дій, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/70/21  скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від  02.10.2020 № 4962 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, з 24.09.2020, із зарахуванням періоду роботи з 08.02.1997 по час призначення пенсії до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий