ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2145/22 Справа № 932/3422/20  Категорія 30 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що слідчий слідчого відділу Тернівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ НП у Дніпропетровської області Мартиненко Ю.С., нехтуючи службовими обов`язками допустив протиправну бездіяльність при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019040760001021 від 29 червня 2019 року за п.2 ч. 2 ст. 115 КК України та у кримінальному провадженні № 12019040760001297 за ч. 2 ст. 140 КК України, що спричинило їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, пов`язаних з неналежним досудовим розслідуванням зазначених кримінальних проваджень, яку вона оцінює у розмірі 51 559,65 грн., та просить стягнути на свою користь.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 24 000 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено заподіяння їй моральної шкоди, яку вона зазнала в результаті бездіяльності органу досудового розслідування, оскільки тривалий час вимушена була переживати із-за невиконання слідчим своїх обов`язків, що призвело до моральних страждань, втратою відчуття захищеності та довіри до правоохоронних органів. 
Не погодившись з таким рішенням, ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, неповно з`ясувавши обставини справи, залишивши поза увагою той факт, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами свої позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що у провадженні слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С. перебували матеріали досудового розслідування №12019040760001021 за ознаками злочину передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України за фактом смерті дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реанімації КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Криворізької міської ради з діагнозом гемарологічний інсульт.
Слідчим СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненко Ю.С. двічі приймалося рішення від 27 липня 2019 року та 28 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження №12019040760001021 за ознаками злочину передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, та двічі дані постанови були скасовані прокурором постановами від 16 серпня 2019 року та 07 жовтня 2019 року, в яких зокрема встановлено, що слідчим не встановлено всіх обставин, які мають значення для вирішення кримінального провадження по суті, не виконано у повному обсязі вказівки прокурора від 16 серпня 2019 року. 
Прокурор Криворізької місцевої прокуратури №2 Кучерук Т.В. звертався до начальника СВ Тернівського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області Соломахи О.В. з питанням про вжиття заходів до активізації досудового розслідування та прийняття законного рішення у встановлений КПК України строк, в якому зокрема зазначено, що ним вже двічі ініціювалося питання про відсторонення від здійснення досудового розслідування слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С., а також питання про притягнення вказаного слідчого до дисциплінарної відповідальності за неякісне здійснення досудового розслідування, однак слідчого так і не було відсторонено, досудове розслідування не активізовано, слідчі дії, направлені на встановлення всіх обставин кримінального провадження, не проведено та керівником органу досудового розслідування заходи передбачені ст. 39 КПК України не вжито. 
В подальшому, постановою начальника СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Соломахи О.В. від 24 жовтня 2019 року відсторонено слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С. від проведення вишевказаного досудового розслідування, з підстав невиконання вказівок прокурора та не вжиттям відповідних заходів, направлених на виконання завдання кримінального провадження під час здійснення досудового розслідування. 
Листом №48/8/Я-840 від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про прийняту постанову від 24 жовтня 2019 року та проведення службового розслідування за фактом виявлення порушень вчинених слідчим Мартиненком Ю.С. під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №12019040760001021. 
Постановою слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області Полоус Б.С. від 25 травня 2020 року було закрито кримінальне провадження №12019040760001021 на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, яку як зазначає позивач, вона не отримувала. 
16 серпня 2019 року СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12019040760001297 за ч.2 ст. 140 КК України за фактом неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками, що призвело до смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Досудове розслідування за даним кримінальним провадженням триває вже понад два роки.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що документами, які містяться у матеріалах справи, констатована бездіяльність органу досудового розслідування, посадових осіб СВ Тернівського ВН КВП ГУНП в Дніпропетровській області в результаті тривалого та неефективного досудового розслідування, що призвело до моральних страждань ОСОБА_1 , втратою нею відчуття захищеності та довіри до правоохоронних органів у зв`язку з чим, останній завдана моральна шкода. 
Проте погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки суд першої інстанції дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України, які характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.  
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 посилалася на те, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що внаслідок протиправної бездіяльності слідчого у вигляді неефективного безпідставного триваючого досудового розслідування злочину за фактом неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками, що призвело до смерті дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона переживає нервовий стрес, просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 24 000 грн., заподіяну протиправною бездіяльністю слідчого Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять доказів саме протиправних дій чи бездіяльності слідчого Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С. щодо проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Колегія суддів звертає увагу, що наявні постанови прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Кучерук Т.В. від 16 серпня 2019 року та від 07 жовтня 2019 року про скасування постанов про закриття кримінального провадження, не є безумовним доказом протиправності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності відповідача у розумінні статті 1174 ЦК України. 
Таким чином, правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди у даній справі, відсутні.
Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - задовольнити.
Рішення рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади - скасувати.
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

                                                                               О.В. Лаченкова