Ухвала
18 лютого 2022 року
м. Київ 
справа № 641/8309/19
провадження № 61-2515ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко Марини Володимирівни на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 
2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району департаменту служб 
у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, задоволено.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 грудня 2015 року у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1149 - розірвано.
Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище - ОСОБА_4 .
Визначено місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 
місце проживання його матері - ОСОБА_2 , за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 
2020 року змінено, виключено з резолютивної частини рішення визначену адресу місця проживання: АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
13 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат  
Радченко М. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду 
м. Харкова від 09 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року (надійшла до суду 16 лютого 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі представник заявника заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та зазначила, що копію постанови Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року вона отримала 14 січня 2022 року засобами поштового зв`язку, що підтверджено доказами.
За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Однак, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко М. В. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника посилається на постанову Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 641/9040/19, як на підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Однак, Верховний Суд не може прийняти дане посилання, оскільки справа № 641/9040/19 стосувалася питання повернення дитини до постійного місця проживання, а сторонами були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто 
у вказаній справі вирішувався спір між тими ж сторонами, але не щодо визначення місця проживання дитини, а щодо повернення дитини. 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко Марини Володимирівни про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити. Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Радченко Марині Володимирівні процесуальний строк для подачі касаційної скарги.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко Марини Володимирівни на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць