ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 січня 2022 року
м. Харків
справа № 643/17444/21
провадження № 22-ц/818/1953/22
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Поліщук Т.В. в залі суду в місті Харкові, - 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування.
07 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Олійник Оксани Михайлівни про забезпечення позову.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення його позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 без позбавлення права відповідача користуватися квартирою. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що у разі незабезпечення позову, відповідач може відчужити квартиру до вирішення спору по суті, що у майбутньому може утруднити виконання рішення суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на квартиру, частина якої зареєстрована на праві власності за відповідачем, та не є предметом спору, порушує права відповідача, обмежує права власника майна не тільки розпоряджатися ним, а й володіти та користуватися. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 909/835/18.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1984 року до 11 квітня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , зміна черговості одержавння права на спадкування та надання ОСОБА_1 права на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 разом із спадкоємцем першої черги за законом – ОСОБА_2 .
Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на те, що адекватним, співмірним та обгрунтованим заходом забезпечення позову буде арешт квартири, який не дозволить відповідачу оформити спадкові права на Ѕ її частину та не дозволить у подальшому розпорядитися цим житлом. Невжиття заходів забезпечення позову дозволить відповідачу оформити права на усе спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 (1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ). Враховуючи те, що Ѕ вказаної квартири належить відповідачу на підставі свідоцтва про приватизацію, він матиме змогу продати або іншим чином розпорядитися цим майно, що унеможливить або утруднить виконання рішення суду.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Матеріали справи свідчать, що відповідно до довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів № 1107535 від 28 липня 2021 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
Натомість предметом позову є позовні вимоги немайнового характеру про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування, тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , Ѕ частина якої зареєстрована на праві власності за відповідачем не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими позовними вимогами. 
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб – відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
З огляду на вищевикладене, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції порушив вимогу співмірності, оскільки не врахував, що невжиття заходів забезпечення позову та відчуження внаслідок цього квартири призведе до негативних наслідків для позивача, - є безпідставним. 
Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:                                                                О.В. Маміна

Судді:                                                                                Н.П. Пилипчук 

                                                                               О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 02.02.2022 року.