П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/17778/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
         судді-доповідача –	Кравця О.О.	
судді –	        Зуєвої Л.Є.	
судді –  за участю секретаря: 	Коваля М.П. Юрчак М.Р.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1   на ухвалу   Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року по справі № 420/17778/21, прийнятого у складі судді Бойко О.Я., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Коваленка Василя Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної і матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Коваленка В.О., в якому просив:
визнати дії відповідача у ганебно-зухвалому зволіканні власними посадовими обов`язками старшого державного виконавця Коваленко В.О., які полягають у здійсненні виконавчого провадження з дотриманням передбачених Законом України “Про виконавче провадження” засад незаконними та такими ,що на 100 відсотків суперечать Закону;
визнати винесену відповідачем «чергову злочинну-ганебну» постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62939298 від 28.07.2021 р. незаконною та скасувати її;
зобов`язати заступника начальника управління –начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Д. Астахова здійснити службове розслідування за численними документальними фактами злочинно-корупційної діяльності старшого державного виконавця Коваленко В.О., результатом якого є невиконання виконавчого провадження ВП №62939298 впродовж майже 2 років, але з метою її «зухвало злочинного приховування», видання «злочинних» постанов про їх незаконне закриття;
стягнути безпосередньо з відповідача, а не за рахунок бюджетних асигнувань з закладу, де він за злочинно-корупційним сприянням керівництва закладу, замість виконання своїх посадових обов`язків окозамилюванням, нанесену позивачу його незаконними, зухвало-моральну і матеріальну шкоду у розмірі 1  500 000 гривень за завдання позивачу значної моральної та матеріальної шкоди та вчинення зухвало – ганебного знущання над позивачем, шляхом «злочинного»  зволікання своїх службових обов`язків, з метою приховування своєї «зухвало-злочинної» бездіяльності, яка по своїй суті суперечить здоровому глузду.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року позовну заяву залишив без руху та надав час для усунення недоліків шляхом, серед іншого, відповідно до п.5 ч.5 ст.160 КАС України надання до суду належним чином оформленого позову з викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зобов`язав позивача у відповідності до п.3 ч.5 ст.160 КАС України надати обґрунтований розрахунок суми, що стягується, вказаної у прохальній частині позову у розмірі 1 500 000,00 грн., а у разі відсутності у позивача зазначеної ним спірної  постанови, згідно з ч.7 ст.161 КАС України подати клопотання про її витребування.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позовну заяву разом з додатками було повернуто позивачу у зв`язку з використанням образливих та принизливих висловлювань, як зловживання правом на подання заяви.
Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року, позивач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що він у встановленні суддею Бойко О.Я термін, а саме 18.10.2021 р., скориставшись підсистемою «Електронний суд»,  скерував до Окружного адміністративного суду завірену електронним цифровим підписом заяву на виконання і заперечення по ухвалі від 04.10.2021 року з обґрунтованими запереченнями вимог та уточнену позовну заяву, у змісті якої були усунені виявлені недоліки, у відповідності з вимогами КАС України, та інші додатки, на вимогу суду.
Апелянт також вказує на те, що свою заяву підписував висловом «з повагою до суду», не застосовуючи не тільки нецензурних слів, а навіть ненормативної лексики.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що повертаючи позовну заяву ухвалою 25 жовтня 2021 року суд першої інстанції виходив з того, що використання образливих та принизливих висловлювань позивача в обґрунтуванні уточненого позову, заяві про усунення недоліків такими, що виходять за межі нормального обґрунтування позову та виконання ухвали суду, коректної та легітимної критики та тлумачить їх як зловживання правом на подання заяви.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з урахуванням наступного.
Згідно ст.15 Закону України від 29.06.2004 року №  1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.  Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.
Згідно ст.14 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) від 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, ратифікованої Законом України, від 16.09.2014,  № 1678-VII "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони", в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини( надалі - ЄСПЛ).  
Враховуючи практику ЄСПЛ, апеляційний суд вважає ,що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).
Право особи на звернення до суду у разі, якщо остання вважає, що рішенням, діями або бездіяльністю з боку суб`єкта владних повноважень порушені її права, гарантоване ст. 55 Конституції України та ст.5 КАС України. Праву особи на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів кореспондує обов`язок суду забезпечити доступ до суду і за наявності відповідних підстав – розглянути справу та вирішити спір.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини другої статті 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу.
Відповідно до частини першої ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною другою ст.45 КАС України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, в уточненій позовній заяві обґрунтування позовних вимог зводиться до характеристики розумових особистостей відповідача ОСОБА_2 , зокрема,   в абз. п`ятому, шостому другої сторінки, в абз. шостому, сьомому третьої сторінки та в абз. першому четвертої сторінки. При цьому, позивачем не використовувались ненормативна лексика, образливі та лайливі слова або символи, а викладено особисте оціночне судження іншої особи, а отже посилання суду 1-ї інстанції на правову позицію Великої палати Верховного Суду викладену у постанові від 14.03.2019 року у справі №9901/34/19, в даному випадку, є необґрунтованим.
Апеляційний суд враховує психологічний стан позивача, пов`язаний із зволіканням виконання судового рішення , яке набуло законної сили , що ставить під загрозу авторитет правосуддя , але зазначає, що вирази позивача ,зазначені ним у позові, такі  як : «чергова злочинно-ганебна постанова»,  «зухвало-злочинне приховування», «злочинна  постанова», «злочинне   зволікання своїми  службовими обов`язками , з метою приховування своєї зухвало-злочинної бездіяльності» хоча і є безумовно некоректними , неприйнятними у діловому мовленні та виходять за межі обґрунтування позову, але не досягають такого значного ступеню , який може бути достатньою підставою для обмеження особі права доступу до правосуддя, гарантованого Конституцією України та статтею 6 Конвенції .
Крім того, внаслідок такого непропорційного застосування обмеження права доступу до правосуддя   буде порушена сама сутність вказаного права. 
Апеляційний суд, із врахуванням обов`язку позивача  виявляти безумовну повагу до суду та до інших учасників процесу та застерігає позивача від подальшого застосування вказаних висловлювань, хоча  вони й не входять до передбаченого ч.2 ст.45 КАС України переліку дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та потребують реагування суду у вигляді певних санкцій.
За таких обставин апеляційний суд доходить до висновку, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року була прийнята із порушенням  норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого обмеження доступу позивача до суду та неправильного вирішення питання про повернення позову.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду 1-ої інстанції, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.8,19, 55,125 Конституції України, ст. 6  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 315,320, 321, 322, 325,374 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року – скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

          Повне судове рішення складене та підписане  23 грудня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.