ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2022 р.           Справа№ 911/2087/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Іоннікової І.А. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас»
на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2021
у справі №911/2087/21 (суддя Лилак Т.Д.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас»
про стягнення 53 017,26 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (далі, відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 53  017,26 грн. 
Позовну заяву обґрунтовано тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №120978а6ка від 22.11.2016, внаслідок настання страхової події 08.02.2017 - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , тому відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду в межах фактично виплаченого потерпілому страхового відшкодування у сумі 88 260,66 грн.
Позивач зазначає, що так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_2 , яким кермував винний у скоєнні ДТП ОСОБА_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу №АК/4524438, а випадок визнано страховим, ПрАТ «Страхова група «ТАС» сплатило позивачу 35 243,40 грн (витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу).
Оскільки ПрАТ «Страхова група «ТАС» не у повній мірі відшкодувало позивачу шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, позивач на підставі статей 1172, 1194 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача (особи, з якою на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах) на свою користь різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди у сумі 53 017,26 грн (88 260,66 грн - 35 243,40 грн).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2021 у справі №911/2087/21 позовні вимоги задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 53 017 (п`ятдесят три тисячі сімнадцять) грн 26 коп. шкоди, завданої внаслідок ДТП та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України має відшкодувати позивачу 53 017,26 грн, невідшкодованих страховиком винної у ДТП особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 12.10.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить застосувати строк позовної давності до вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» та скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2021 у справі №911/2087/21.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або  Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Однак, позивач у даній справі не наводить підстав, які б свідчили про те, що відповідні збитки у сумі 53 017,26 грн мають бути відшкодовані саме власником наземного транспортного засобу - відповідачем.
Також відповідач наголошує, що позивач, сплативши на рахунок СТО вартість відновлення ТЗ, не виконав вимоги пункту 23.4. Договору добровільного страхування та не зазначив, які саме складові частини були використані для відновлювального ремонту, оригінальні чи альтернативні, як того вимагає цей пункт договору страхування. Таким чином, неможливо встановити, чи була вартість ремонту та складових частин автомобіля обґрунтованою.
Крім того, за твердженнями скаржника, позивачем було пропущено строк позовної давності щодо заявлених ним позовних вимог, оскільки позовна давність обраховується з моменту настання страхового випадку. Відповідач наголошує, що позивачу було достеменно відомо, що власником ТЗ є ТОВ «Агрозахист Донбас», так як він звертався за відшкодуванням до ПрАТ «Страхова група «ТАС». ТОВ «Агрозахист Донбас» є страхувальником ТЗ, про що зазначено у довідці, наданій позивачем. До того ж до матеріалів справи позивачем долучено довідку про ДТП №3017042064048198 від 08.02.2017, де зазначено, що ТЗ належить ТОВ «Агрозахист Донбас».
Судом першої інстанції не було враховано наданий відповідачем з порушенням строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву, однак, невчасне подання відзиву було зумовлене тим, що на посаді юрисконсульта у відповідача працювало лише дві особи. 30.07.2021 відповідачем звільнено одного юрисконсульта, а інший юрисконсульт на цей час перебував у відпустці та не міг вчасно підготувати відзив. З урахуванням того, що суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідач не мав змоги висловити свою думку щодо обставин справи, тобто судом було усунуто відповідача  від можливості скористатися своїми процесуальними правами на викладення обставин справи та своїх доводів у суді.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
07.12.2021 від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд у її задоволенні відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.
У відзиві позивач наголосив на тому, що до нього як до страховика потерпілого згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» перейшло права вимоги до завдавала шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється, у ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. У постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №201/1431/16-ц, від 03.10.2018 у справі №686/17155/15-ц, від 22.01.2019 у справі №676/518/17, від 20.03.2019 у справі №199/6667/15-ц, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягали заміні, оскільки в цьому випадку у страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) за договором майнового страхування ТЗ.
Стосовно посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності позивач зазначив, що дійсно у довідці про ДТП №3017042064048198 від 08.02.2017 зазначено, що ТЗ належить ТОВ «Агрозахист Донбас», однак це не означає, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем офіційно та використовував ТЗ для виконання покладених трудових (службових) обов`язків. ОСОБА_1 не повідомив позивача (після направлення на його адресу претензії), що станом на момент ДТП працював у відповідача і використовував ТЗ в службових цілях, а про відповідну обставину йому стало відомо у грудні 2019 року під час розгляду справи №756/16707/19. Отже, позивачем пропущено строк звернення з позовом до відповідача з поважних причин, про що повідомляв сам позивач суд у позовній заяві.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 
«Агрозахист Донбас» у справі №911/2087/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2087/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2021 у справі №911/2087/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.
25.10.2021 матеріали справи №911/2087/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2021 у справі №911/2087/21 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 3405, 00 грн.
15.11.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі №911/2087/21 подав заяву, до якої додано платіжне доручення №8292 від 08.11.2021 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405, 00 грн.
У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5960/21 від 17.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 справу №911/2087/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.
У зв`язку із перебуванням судді Скрипки І.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 18.11.2021 по 21.11.2021 у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5990/21 від 18.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2021 справу №911/2087/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2021 у справі №911/2087/21, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №911/2087/21 є вимоги про стягнення 53 017,26 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів, заяв, клопотань.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлень про вручення поштових відправлень), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.11.2016 між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №120978а6ка, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 .
08.02.2017 на вул. Машинобудівників, 4-В в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , під кермуванням ОСОБА_2 та Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_2 , яким кермував ОСОБА_1 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2017   ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП.
Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований позивачем, отримав механічні пошкодження.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
08.02.2017 страхувальник позивача подав заяву про виплату страхового відшкодування по договору майнового страхування.
Відповідно до звіту ФОП Білоуса І.А. про визначення вартості матеріального збитку вих.№1579 від 20.02.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 132  978,46 грн, коефіцієнт фізичного зносу - 0,6192, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 57  245,22 грн.
ФОП Шполянським В.Л. виставлено рахунки №А-000011415 від 09.02.2017 на суму 79  439,56 грн, №А-000011908 від 16.03.2017 на суму 7  603,70 грн, №А-000011733 від 03.03.2017 на суму 1  217,40 грн, згідно яких загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 88  260,66 грн.
Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2192788 від 27.02.2017, страхового акту №АХА2194438 від 06.03.2017, страхового акту №АХА2196538 від 17.03.2017 та умов Договору страхування №120978а6ка від 22.11.2016, розмір страхового відшкодування склав 88 260,66 грн, яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжних доручень №311 868 від 28.02.2017, №314 050 від 07.03.2017, №317 269 від 20.03.2017.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_1 ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Skoda (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ СГ «ТАС» згідно полісу №АК/4524438 (що підтверджується Довідкою № 3017042064048198 про ДТП та роздруківкою з бази МТСБУ щодо полісу АК/4524438). Полісом № АК/4524438 встановлений ліміт відповідальності АТ СГ «ТАС» в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
19.06.2017 позивач звернувся до ПрAT «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування за вих. №6800/18/ЦВ у сумі 88  260,66 грн.
У відповідь ПрAT «Страхова група «ТАС» повідомила, що оскільки коефіцієнт зносу замінених складових згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів становить 0,6623, що дорівнює 53  017,26 грн, належна АТ «СК «АХА Страхування» сума страхового відшкодування становить 35  243,40 грн, які були сплачені позивачу 35 243,40 грн.
За таких обставин сума збитків, які залишились невідшкодованими, становить 53 017,26 грн (88  260,66 грн - 35  243,40 грн).
У грудні 2019 року позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до винуватця в зазначеній ДТП - ОСОБА_1 про стягнення 53 017,26 грн страхового відшкодування.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №756/16707/19 позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки, як було встановлено судом, на час, коли трапилась дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрозахист Донбас», автомобіль Skoda (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким кермував ОСОБА_1 , був власністю ТОВ «Агрозахист Донбас». ОСОБА_1 у виробничих цілях використовував автомобіль Skoda (д.р.н. НОМЕР_2 ), а тому був призначений відповідальним за його експлуатацію. Отже, суд у справі №756/16707/19 дійшов висновку, що за шкоду, заподіяну працівником, несе відповідальність роботодавець - ТОВ «Агрозахист Донбас». Однак, позовних вимог про компенсацію з ТОВ «Агрозахист Донбас» сплаченого страхового відшкодування ПрАТ «АРКС» не заявляло, не просило суд замінити неналежного відповідача у справі ОСОБА_1 належним - ТОВ «Агрозахист Донбас» чи залучити указане підприємство у якості співвідповідача. Відтак, суд відмовив у позові за неналежністю відповідача.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ «Агрозахист Донбас», як володільця транспортного засобу, з яким винуватець транспортної пригоди перебував у трудових відносинах на час скоєння ДТП,  про відшкодування 53 017,26 грн страхового відшкодування.
          Відповідач, заперечуючи проти позову, 17.08.2021 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву та відповідні заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, які у рішенні суду були залишені судом першої інстанції без розгляду із посиланням на положення статті 118 Господарського процесуального кодексу України як такі, що подані після закінчення встановленого судом процесуального строку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, зазначає наступне.
У першу чергу колегія суддів надає оцінку доводам апеляційної скарги відповідача, які стосуються порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2021 відкрито провадження у  даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено, зокрема, відповідачу строк на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку позовного провадження та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України - 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Копія названої ухвали суду від 21.07.2021, як вірно зазначив суд першої інстанції, була вручена відповідачу 28.07.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 87), отже встановлений судом процесуальний строк для подання відповідачем відзиву та заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження спливав 12.08.2021.
У свою чергу, відповідач подав відзив та відповідні заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження лише 17.08.2021, що підтверджується відміткою Укрпошти Стандарт на конверті. При цьому, як вбачається із відзиву, відповідач не заявляв у порядку  статті 119 Господарського процесуального кодексу України клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку. Зазначене стало підставою для залишення судом першої інстанції без розгляду відзиву та заяви проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що невчасне подання відзиву було зумовлене тим, що на посаді юрисконсульта у відповідача працювало лише дві особи, 30.07.2021 відповідачем звільнено одного юрисконсульта, а інший юрисконсульт на цей час перебував у відпустці та не міг вчасно підготувати відзив, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, по-перше, відповідач, який був обізнаний про строки на подання відзиву та заявлення клопотань, не був позбавлений права, у разі наявності відповідних обставин, повідомити їх суду, заявивши клопотання про продовження або поновлення процесуального строку у відповідності до статті 119 Господарського процесуального кодексу України, а по-друге, названі відповідачем у апеляційній скарзі причини пропуску строку на подання відзиву у будь-якому випадку не можна визнати поважними, оскільки вчасність вчинення відповідної процесуальної дії у даному випадку залежала виключно від волевиявлення відповідача, внутрішньої організації його роботи та належного використання ним своїх прав, визначених нормами   Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, колегія суддів зазначає, що оскільки суд залишив без розгляду відзив відповідача та заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без прийняття окремої ухвали з цього приводу, яка у відповідності до пункту 14 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України могла бути оскаржена відповідачем в апеляційному порядку, а шляхом зазначення про це лише у рішенні, прийнятому за результатами вирішення спору по суті (відповідно, про залишення без розгляду заяв відповідач дізнався лише з отриманої копії судового рішення), суд апеляційної інстанції, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне надати оцінку запереченням відповідача проти позову, які аналогічні доводам апеляційної скарги, під час здійснення апеляційного перегляду даної справи.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у даній справі без змін, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1  статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1  статті 1188 Цивільного кодексу України).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Згідно частини 1 статті 16  Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується зі  статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (стаття 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина 1  статті 999 Цивільного кодексу України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у  статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,  Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому  стаття 1191 Цивільного кодексу України  та  стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і  стаття 993 Цивільного кодексу України та  стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому  Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у  статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі  статтями 993 Цивільного кодексу України та 27  Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до частини 3  статті 998 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі  статтею 1194 Цивільного кодексу України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1  статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі  статті 1194 Цивільного кодексу України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому, згідно частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з такою особою у трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 12.09.2018 у справі №528/894/15-ц та від 17.10.2018 у справі №1519/9542/12).  
Відповідно до частини 1  статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2  статті 22 Цивільного кодексу України).
Згідно зі  статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтями  28,  29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
Водночас, спеціальні норми  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. статті 32 Закону).
Відтак, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.
У свою чергу, відповідно до частини 4  статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
Так, сторонами Договору добровільного страхування наземного транспорту №120978а6ка від 22.11.2016 (пункт 23.4.) було погоджено, що при пошкодженні ТЗ розмір збитків визначається шляхом складення кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання (далі - складових частин ТЗ), матеріалів, що підлягають заміні, а також вартість ремонтних робіт. При виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування на розрахунковий рахунок СТО, що буде здійснювати відновлювальний ремонт ТЗ (згідно з пунктом 23.5.1. договору), якщо у період часу з 01 січня випуску ТЗ, вказаного в свідоцтві про реєстрацію ТЗ (тимчасовому реєстраційному талоні), до дати настання страхового випадку не перевищує 48 місяців, то в кошторис збитків включається вартість оригінальних складових частин ТЗ без урахування експлуатаційного зносу; якщо період часу з 01 січня випуску ТЗ вказаного в свідоцтві про реєстрацію ТЗ (тимчасовому реєстраційному талоні), до дати настання страхового випадку перевищує 48 місяців, то в кошторис збитків включається вартість альтернативних складових частин ТЗ без урахування експлуатаційного зносу.
За змістом пункту 23.5.1. Договору «На базі СТО за вибором Страховика» - розрахунок розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО за вибором страховика.
Як вбачається з матеріалів справи, розмір фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу становить 88 260,66 грн. Підставою для визначення саме такого розміру страхового відшкодування згідно з умовами договору стали рахунки №А-000011415 від 09.02.2017, №А-000011733 від 03.03.2017 та №А-000011908 від 16.03.2017, виставлені СТО (ФОП Шполянським В.Л.), ремонтна калькуляція від 16.02.2017, в якій міститься повний перелік робіт, їхня вартість, а також вартість запчастин та матеріалів, які використовуються під час ремонту.
Розмір страхового відшкодування у сумі 88 260,66 грн був сплачений позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжних доручень №311 868 від 28.02.2017, №314 050 від 07.03.2017, №317 269 від 20.03.2017.
Позивач (який є страховиком потерпілої особи ОСОБА_2 ) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ПрАТ «Страхова група «ТАС», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з частиною 1 якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Так, цивільна відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_2 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації цього транспортного засобу була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 липня 2016 року №АК/4524438. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 100 000,00 грн, франшиза за договором - 0 грн.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС», позивач звернувся в порядку суброгації до цієї страхової компанії з вимогою відшкодувати ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування.
За положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.
Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.
Слід зазначити, що знос нараховується тільки на деталі (а не на роботи) згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, при розрахунку якого враховуються вік транспортного засобу, дані про те, чи автомобіль відновлювався ремонтом (випадки не пов`язані з даним ДТП, до нього), чи є пошкодження кузова (корозія) і таке інше.
Так, з огляду на наведені законодавчі приписи, ПрАТ «Страхова група «ТАС» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сплативши ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» страхове відшкодування у сумі 35 243,40 грн, що складається з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля Mercedes Benz C200, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту зносу замінених складових, який згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів становить 0,6623, що дорівнює 53  017,26 грн.
Отже, сума збитків, які були відшкодовані потерпілому позивачем і не включені до суми страхової виплати, яка здійснена страховиком винної у ДТП особи ( ОСОБА_1 ), становить 53 017,26 грн (88 260,66 грн - 35 243,40 грн).
Як вбачаться з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 12.01.2015 по 17.01.2020 (тобто на момент ДТП) ОСОБА_1 був працівником ТОВ «Агрозахист Донбас» та на підставі наказу №23-4/01/2015 від 23.01.2015 був призначений відповідальним за експлуатацію автомобіля Skoda (д.р.н. НОМЕР_2 ).
Виходячи із норм статей 1172, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.
Тобто, у даному випадку позивачем, як страховиком потерпілої особи, пред`явлено вимогу до ТОВ «Агрозахист Донбас», як особи, відповідальної за заподіяну шкоду у відповідності до  статей 1172, 1187 Цивільного кодексу України, про відшкодування непогашеної частини його страховиком повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.
Колегія суддів зазначає, що згідно висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постановах у справі №333/1050/15-ц від 21.03.2018, №754/1114/15-ц від 14.02.2018, №352/1384/18 від 03.12.2020, №754/5129/15-ц від 11.03.2020, №331/6395/18 від 04.03.2020, №753/17977/18 від 21.02.2020, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). 
Вказаний висновок підтверджений і Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22.04.2021 у справі №759/7787/18.
Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок.
Вказана позиція підтверджується висновками, наведеними у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №761/41395/16-ц.
Враховуючи викладене, встановивши, що вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини   ОСОБА_1 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ «Агрозахист Донбас», перевищує виплачений страховиком винної особи на користь позивача розмір страхового відшкодування, колегія суддів дійшла висновку, що ПрАТ «СК «АРКС» (правонаступник ПрАТ «СК «АХА» Страхування») має право вимагати на підставі статті 1172 Цивільного кодексу України стягнення з ТОВ «Агрозахист Донбас» різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим ПрАТ «СГ «ТАС», з огляду на що позовні вимоги ПрАТ «СК «АРКС» про стягнення з ТОВ «Агрозахист Донбас» збитків в розмірі 53  017,26 грн є законними та обґрунтованими, висновки суду першої інстанції з приводу чого є правомірними.
Разом з тим, доводи ТОВ «Агрозахист Донбас» про те, що заподіяна майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС», як його страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відносини між ТОВ «Агрозахист Донбас», як власником забезпеченого транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, та його страховиком ПрАТ «СГ «ТАС» регулюються умовами, визначеними у договорі (полісі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами  статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Оскільки з ПрАТ «СГ «ТАС»  виплатило на користь ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування у розмірі, визначеному  статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).
З наведеного слідує, що безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, оскільки у даній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.04.2018 у справі №755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або  названим Законом,  у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі  статті 1194 Цивільного кодексу України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків, ця різниця і утворюється саме внаслідок того, що за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.
Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» 53  017,26 грн як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності.
Щодо доводів відповідача з приводу незастосування судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами  статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною 1 статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. 
Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 викладено правовий висновок, що позовна давність у спорах про стягнення коштів з особи, винної у скоєнні ДТП, на користь страхової компанії, яка виплатила страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі в порядку  статті 993 Цивільного кодексу України та  статті 27 Закону України «Про страхування», має обраховуватись з моменту ДТП.
Таким чином, оскільки  днем настання події є день вчинення ДТП, то загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з дня, наступного за днем вчинення ДТП (у даному випадку 09.02.2017), і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події (у даному випадку 09.02.2020).
Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У свою чергу, позивач звернувся до суду із позовом у даній справі 13.07.2021, що підтверджується відміткою поштового штемпеля на конверті, в якому позовна заява була надіслана до Господарського суду міста Києва, тобто із пропуском встановленого законом строку позовної давності, про сплив якого заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, який був залишеним без розгляду місцевим господарським судом, та в апеляційній скарзі.
Водночас, згідно частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Позивач, звертаючись до суду із позовом у даній справі, у позовній заяві заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачу стало відомо про те, що винуватець ДТП на момент ДТП виконував свої трудові обов`язки як працівник відповідача, лише з відзиву представника ОСОБА_1 від 28.08.2020 та клопотання про приєднання доказів від 11.11.2020, поданих у справі №756/16707/19 за позовом ПрАТ «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою до винного у вчиненні ДТП ОСОБА_1 про стягнення з останнього невідшкодованої страховиком шкоди, завданої внаслідок ДТП, у грудні 2019 року, тобто у межах строку позовної давності.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №756/16707/19 позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки, як було встановлено судом, на час, коли трапилась дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрозахист Донбас».
Позивач зазначає, що винуватець зазначеної ДТП ( ОСОБА_1 ) не повідомляв позивача (після направлення на його адресу претензії), що станом на момент ДТП працював у відповідача і використовував ТЗ в службових цілях, тому у позивача були відсутні докази для підтвердження зазначених обставин та подання позову до ТОВ «Агрозахист Донбас». Враховуючи це, позивач у грудні 2019 року звернувся з позовом безпосередньо до винуватця ДТП.
Заперечуючи вказані доводи, відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що позивачу було достеменно відомо, що власником ТЗ є ТОВ «Агрозахист Донбас», так як він звертався за відшкодуванням до ПрАТ «СГ «ТАС». ТОВ «Агрозахист Донбас» є страхувальником та власником ТЗ, про що зазначено у роздруківці з бази МТСБУ щодо полісу обов`язкового страхування №АК/4524438, довідці про ДТП, наданих позивачем.
Колегія суддів приймає до уваги вказані доводи відповідача, однак зазначає, що наявність у ТОВ «Агрозахист Донбас» права власності на ТЗ не означає, що ОСОБА_1 , як винна у спірному ДТП особа, офіційно перебував у трудових відносинах з відповідачем та використовував ТЗ для виконання покладених трудових (службових) обов`язків.
Відтак, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів обізнаності позивача про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем раніше, ніж з моменту подання представником ОСОБА_1 у межах цивільної справи №756/16707/19 відзиву на позовну заяву від 28.08.2020 та клопотання про приєднання доказів від 11.11.2020, колегія суддів визнає поважними причини пропущення строку позовної давності щодо заявлених позивачем у даній справі позовних вимог, відповідно, порушене право позивача підлягає захисту.
Наведеними обставинами спростовуються аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у даній справі підлягає залишенню без змін.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №911/2087/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №911/2087/21 залишити без змін.
Матеріали справи №911/2087/21 повернути до місцевого господарського суду.
          
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                І.А. Іоннікова