У х в а л а  
 
10 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/43805/17
провадження № 61-20475ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,  Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року  в справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного підприємства «СЕТАМ» про стягнення грошових коштів,
 
В с т а н о в и в:
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ») про повернення 246 657,14 грн, сплачених за товар.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 квітня 2017 року під час проведення прилюдних електронних торгів, що проводились ДП «СЕТАМ» він придбав гаражний бокс № НОМЕР_1 , загальною площею 22,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний гаражний бокс придбаний ним за 246 657,14 грн. Також, 21 квітня 2017 року на рахунок ДП «СЕТАМ» як гарантійний внесок за участь у прилюдних електронних торгах ним було сплачено 12 981,96 грн. 18 травня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва був складений акт про реалізацію нерухомого майна та подальшого оформлення права власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 . Проте, коли він звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, йому будо відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з тим, що придбане майно перебуває під арештом, що накладений відділом державної виконавчої служби. Також, як з`ясувалось 27 червня 2017 року на 1/2 частину придбаного гаражного боксу № НОМЕР_1 зареєстровано право власності, що позбавляє його можливості отримати придбане у встановленому законом порядку майно. Позивач письмово звертався до відповідачів щодо передачі придбаного гаражного боксу або повернення коштів. Однак, листами відповідачів від 04 жовтня 2017 року № 48179775/12 та від 28 вересня 2017 року № 1262/Б-1150-17/13 йому було відмовлено. 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня                     2021 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року  апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року - без змін.
15 грудня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня                    2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада             2021 року  і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є стягнення грошових коштів у розмірі 246 657,14 грн.
Ціна позову в даній справі складає 246 657,14 грн, яка станом на 01 січня              2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00*250=567 500,00 грн).
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1  подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
                                                                                                                                      
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року  всправі за позовом  ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного підприємства «СЕТАМ» про стягнення грошових коштів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

 
                                                                                                                       С. О. Карпенко

 
                                                                                                                       В. А. Стрільчук