ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1845/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О. та Горяйнова А.М.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у м.Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення за результатами розгляду скарги,-
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 14.11.2018 №00014301402, №00014281402, №00014321402, №00014291402, №00014311402, рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги від 21.01.2019 № 2895/6/99-99-11-04-01-25.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у м. Києві від 14.11.2018 № 00014321402 на суму 189054,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» задоволено, апеляційну скаргу ГУ ДФС у м.Києві задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 14.11.2018 №00014301402, №00014281402, №00014321402, №00014291402, №00014311402, рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019.
Постановою Верховного Суду від 30.09.2020 касаційну скаргу ГУ ДПС у місті Києві задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 скасовано. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 00014321402 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн залишено в силі. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.11.2018 №00014301402, №00014281402, №00014321402 в частині застосування штрафу у розмірі 189054,00 грн, №00014291402, №00014311402, визнано протиправним та скасовано рішення ДФС України про розгляд скарги вих.№2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 апеляційну скаргу Державної податкової служби України задоволено, апеляційну скаргу ГУ ДПС у м.Києві, як відокремленого підрозділу ДПС задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги вих.№2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019, та в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року залишено без змін.
Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу судових витрат, а саме стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м.Києві судовий збір у розмірі 48025,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 263592,04 грн та за рахунок Державної податкової служби України судовий збір в розмірі 4802,50 грн.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року заяву ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» задоволено частково, стягнуто на користь ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України, стягнуто на користь ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19200,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у місті Києві, стягнуто на користь ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 25000,00 грн, стягнути на користь ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у місті Києві понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 25000,00 грн. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити. 
Не погодившись із таким додатковим рішенням ГУ ДПС у м.Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відшкодуванню підлягають судові витрати лише, якщо заявником доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
ДПС України також подало апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу визначений передчасно і без обґрунтування необхідності витрачених ресурсів адвокатського об`єднання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, не вирішення судом питання про судові витрати є підставою для ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до платіжного доручення від 30.01.2019 №278 та квитанції від 31.01.2019 №63676 за подання до суду першої інстанції позовної заяви ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» сплачено судовий збір у розмірі 19210,00 грн та 1921,00 грн відповідно.
Суд першої інстанції, здійснюючи розподіл витрат, вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м.Києві на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн, що відповідає розміру судовому збору за заявлені вимоги майнового характеру в частині скасування податкових повідомлень-рішень (якими були визначені майнові зобов`язання), внаслідок чого такі витрати правомірно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м.Києві.
Разом з тим, за вимогу немайнового характеру в частині скасування рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги від 21.01.2019 № 2895/6/99-99-11-04-01-25 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн, та вказані судові витрати суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України.
В той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги від 21.01.2019 № 2895/6/99-99-11-04-01-25.
Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги, заявлені до Державної фіскальної служби України задоволені не були, з урахуванням положень ч.3 ст.139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору за вимогу немайнового характеру в розмірі 1921,00 грн не підлягають розподілу і не можуть бути стягнуті на користь відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.11.2020 між позивачем та Адвкоатським об`єднанням «Арцінгер» укладено договір про надання правової допомоги, додатком 1 до якого доручено  надання правової допомоги в адміністративній справі №640/1845/19. З метою підтвердження фактичного виконання вказаного договору матеріали справи містять копії рахунку-фактури від 16.03.2021 №1946/114-1 на загальну суму 269602,84 грн; виписки з банку по рахунку з 23.03.2021 до 23.03.2021; податкової накладної від 23.03.2021 №94; акту про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 23.03.2021; звіту про виконання договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 б/н, додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 за період 30.11.2020 17.06.2021, в якому наведено погодинний розрахунок наданих послуг (а.с.135-153 т.11).
Частина 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 наведеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Подані до матеріалів справи докази містять детальний опис наданих позивачу послуг та  витраченого адвокатом часу на надання кожної окремої послуги із визначенням погодинної ставки та вартості кожної послуги з урахуванням витраченого часу, що детально відображено у звіті від 17.06.2021 (а.с.149-153 т.11).
Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву позивача про відшкодування судових витрат, дійшов висновку, що представництво інтересів ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» в суді першої інстанції АО «Арцінгер» здійснено після повернення адміністративної справи на новий розгляд відповідно до Договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 б/н та з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 №640/1845/19. Під час представництва інтересів позивача АО «Арцінгер» після надходження справи №640/1845/19 доказова база стосовно предмету спору в певній мірі вже була сформована, внаслідок  заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги (263592,00 грн) про фактично надані послуги адвокатом у справі №640/1845/19 є завищеним та таким, що підлягає зменшенню та з врахуванням обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про розподіл витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню частково шляхом стягнення на користь ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а саме: за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України та ГУ ДПС у місті Києві по 25000,00 грн з кожного.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції враховано визначені ст.134 КАС України положення щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката, з урахуванням наданих відповідачами заяв про зменшення таких витрат із викладеним у них доводами, внаслідок чого дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення заявленої суми витрат на правничу допомогу до 50000,00 грн.
При цьому, апеляційні скарги на додаткове рішення суду першої інстанції не містять будь-яких вимог чи заперечень в частині зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, а тому, в силу ст.308 КАС України, в цій частині додаткове рішення суду першої інстанції не переглядається.
В той же час, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 апеляційну скаргу Державної податкової служби України задоволено та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог, що були заявлені до ДПС України (визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги вих.№2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019), то, з урахуванням ч.3 ст.139 КАС України, витрати на правничу допомогу не підлягають розподілу шляхом їх стягнення з ДПС України.
Натомість, оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року воно залишилось в силі в частині задоволення позовних вимог заявлених до ГУ ДПС у м.Києві, то відповідні витрати на правничу допомогу (з урахуванням їх зменшення) в розмірі 50000,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м.Києві.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
Доводам, викладеним в апеляційних скаргах ДПС України та ГУ ДПС у м.Києві, надано належну оцінку судом першої інстанції та в повному обсязі враховано, що мало наслідком зменшення заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, при цьому будь-яких нових доводів, або обґрунтування невідповідності висновку суду першої інстанції апеляційні скарги не містять.
Колегія суддів враховує, що кількість та характер вимог, об`єм матеріалів справ (12 томів), що свідчить про обґрунтованість та співмірність витрат, які були відшкодовані судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, які виступали відповідачами у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року було скасовано в частині задоволених позовних вимог, заявлених до ДПС України, із відмовою у задоволенні таких вимог, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни додаткового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року шляхом стягнення визначеного розміру витрат на правничу допомогу в сумі 50000,00 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м.Києві.
Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у м.Києві, як відокремлений підрозділ ДПС - задовольнити частково.
Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року скасувати в частині стягнення з Державної податкової служби України витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн 00 коп.) та витрат, пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч грн 00 коп.) та ухвалити в цій частині нову постанову, якою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України - відмовити.
Змінити додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанова та викласти абзац 5 резолютивної частини в наступній редакції:
« 5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» (01001, м. Київ, площа Спортивна, БЦ «Гулівер», 1-А, поверх 15, код ЄДРПОУ 39184446) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень).».
В іншій частині додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                                                   Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    В.О.Аліменко

                                                                                                    А.М.Горяйнов