ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/9713/19
адміністративне провадження № К/9901/5300/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуюча суддя: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Блажівської Н.Є., Яковенка М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року (головуюча судді Добрівська Н.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ключкович В.Ю., судді - Парінов А.Б., Беспалов О.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
установив:
У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НіК» (далі за текстом - ТОВ «НіК», Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі за текстом - ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року №06092615140101, №06132615140101, №06112615140101, №0612140101 та №0610140101.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення й постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У розрізі заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач звертає увагу на застосування судами норми права без урахування висновків, висловлених Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2020 року (справа №823/1389/16), від 24 березня 2020 року (справа №260/410/19), від 3 березня 2020 року (справа №140/2715/18), де касаційний суд зазначив, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
У розрізі підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. Скаржник звертає увагу на те, що судами не враховано хронології прийняття судових рішень у справах №826/7786/17 та 640/18944/18, оскільки обставини, встановлені в означених рішеннях, мають значення для правильного вирішення цього спору. Так, у період вчинення податкового правопорушення ТОВ «НіК» податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року №0001981402 та №0001971402 мали статус узгоджених та підлягали сплаті відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку з прийняттям Київським апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/7786/17, яка визнала законними означені податкові повідомлення-рішення. Натомість, подальші спроби Товариства оскаржити податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року не випливають на дату визнання їх узгодженими та мають лише опосередковане значення для вирішення цієї справи.
Наполягаючи на порушенні судами попередніх інстанцій норм процесуального права (пункт 4  частини четвертої статті 328 КАС України) відповідач посилається на те, що судами було неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та безпідставно надано перевагу доказам, наданим позивачем.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін як законні й обґрунтовані, а скаргу відповідача - без задоволення, повністю підтримуючи висновки й мотиви, з яких виходили суди при ухваленні рішень.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НіК» з питань податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2017 по 30 вересня 2018 року, за результатами якої 11 квітня 2019 року складено акт.
За висновками акта (викладеного в новій редакції за наслідками поданих позивачем заперечень на акт), проведеною перевіркою встановлено порушення Товариством вимог: пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за три квартали 2018 року на загальну суму 1' 741' 143,00 грн; пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в період, що перевірявся, на загальну суму 16' 434,00 грн; пункту 54.3 статті 54, пункту 57.3 статті 57 ПК України - внаслідок несвоєчасної сплати визначених контролюючим органом грошових зобов`язань з податку на додану вартість, на суму 26' 878 грн з простроченням понад 30 календарних днів; пункту 54.3 статті 54, пункту 57.3 статті 57 ПК України -  внаслідок несвоєчасної сплати визначених контролюючим органом грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств понад 30 календарних днів на суму 82' 619 грн; підпункту 16.1.6 пункту 16.1 статті 16, пункту 46.1 статті 46, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України - в частині неподання звіту про суми податкових пільг за формою 1-ПП за 1 квартал 2017 року, три квартали 2017 року та 2017 рік.
За наслідками встановлених перевіркою порушень 14 травня 2019 року контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: №06092615140101, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2018 року у розмірі 1'741' 143,00 грн;  №06132615140101, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 16' 434,00 грн;  №06112615140101, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 287035 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 143' 518,00 грн, всього на суму - 430' 553,00 грн; №0610140101, яким за затримку на 141, 161, 274 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 82' 619,00 грн позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 16' 523,18 грн за платежем податок на прибуток приватних підприємств; №0612140101, яким за затримку на 157, 311 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 26' 878,00 грн до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 5' 375,60 грн за платежем податок на додану вартість.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого повною мірою погодився й апеляційний суд, що фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем суми від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток та суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в періоді, що перевірявся, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних. Окрім того, суди вважали, що відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 ПК України станом на дату прийняття спірних податкових повідомлень-рішень №0612140101 та №0610140101 (14 травня 2019 року) податкові зобов`язання, визначені в означених податкових повідомленнях-рішеннях, вважалися неузгодженими в силу закону та не набули статусу податкового боргу, а тому, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій за затримку сплати визначених такими рішеннями зобов`язань.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, підставою до прийняття податкових повідомлень-рішень №06092615140101, №06132615140101 та  №06112615140101 слугували висновки акта перевірки про нереальність вчинення господарських операцій з ТОВ «Кристал Люкс ЛТД», ТОВ «Сайбер-Брідж» та ТОВ «Орієнт Трей» та безпідставність формування Товариством валових витрат та податкового кредиту за результатами таких операцій.
Такий висновок контролюючим органом зроблено з огляду на те, що під час проведення перевірки було встановлено: відсутність достатнього обсягу трудових ресурсів у вказаних контрагентів для здійснення відповідних фінансово-господарських операцій; непідтвердженість фактів придбання зазначеними контрагентами товарів, які в подальшому були реалізовано ТОВ «НіК»; наявність кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191 та 205 Кримінального кодексу України стосовно контрагентів.
Так, судами попередніх інстанцій з`ясовано, що між позивачем як покупцем та контрагентами-постачальниками ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» і ТОВ «Сайбер-Брідж» було укладено однотипні договори поставки товару №300230 від 24 липня 2017 року, №40 від 20 липня 2017 року, відповідно.
В подальшому, між ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Роксленд» укладено договір від 20 грудня 2017 року, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор - набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, відповідно до договору поставки №300230 від 24 липня 2017 року, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «НіК». 
Як встановлено судами, з метою підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами надано первинні документами, а саме: договори, специфікації, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні разом з квитанціями, виписки з банківських рахунків, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, розрахунок коригувань кількісних і вартісних показників, документ про повернення товару постачальнику (по договору поставки №40). Судами також з`ясовано з наявних у справі матеріалів, що поставлений товар в подальшому було реалізовано позивачем іншим контрагентам.
Окрім того, судами з`ясовано, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Орієнт Трей» (підрядник) укладено договір підряду №300243 від 2 жовтня 2017 року, за умовами якого підрядник, який має спеціальний дозвіл (ліцензію), зобов`язується своїми силами і засобами, за завданням замовника і за його рахунок, виконати роботи з впровадження системи дистанційного автоматизованого збору інформації з розрахункових лічильників споживачів с. Довжик Житомирського району, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та сплатити за них на умовах цього договору.
На підтвердження здійснення означеної вище господарської операції позивачем надано: акт приймання виконаних будівельних робіт, договірну ціну, локальний кошторис на пусконалагоджувальні роботи, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, податкову накладну, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних. Також, позивачем надано договір оренди автомобіля, акт прийому-передачі автомобіля, видаткові накладні, податкові накладні, довіреності. Обґрунтовуючи необхідність укладення договору з ТОВ «Орієнт Трей»  позивачем надано договір №611-І на виконання комплексу робіт з впровадження системи дистанційного автоматизованого збору інформації з розрахункових лічильників споживачів Х/б фабрики у м. Коростишів та с. Довжик Житомирського району, договірну ціну на виконання робіт, локальний кошторис, специфікацію до договору №611-І, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт приймання виконаних будівельних робіт, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних.
Також, судами враховано, що позивачем надано копії ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України з переліком робіт; кваліфікаційних сертифікатів відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури; штатний розпис, договір оренди, акти прийому передачі об`єкту в оренду, додаткові угоди до договору оренди, договір оренди (найму), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів.
Оцінюючи встановлені перевіркою обставини щодо відсутності у контрагентів необхідних матеріальних, технічних, трудових ресурсів тощо, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на підтвердження господарських операцій з контрагентами позивачем до перевірки та до суду надано належним чином оформлені первинні та інші документи, якими зазвичай супроводжуються господарські операції такого роду. Як вже зазначалося, надані позивачем документи, за висновком судів, повною мірою підтверджують, що рух товару мав реальний характер, товар поставлений та оплачений. 
Аналізуючи доводи відповідача щодо нереальності спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж» з огляду на ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних, суди вважали їх безпідставними з тих мотивів, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. При цьому дослідивши наявні у справі матеріали суди визнали, що позивачем надано всі належні та достатні докази на підтвердження факту здійснення реальних господарських операцій з означеними контрагентами.
Окрім того, суди виходили з того, що взята контролюючим органом до уваги податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах податкового органу, має виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Більш того, інформація такого роду сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган на обґрунтування своїх висновків. При цьому, доказів проведення будь-яких перевірок ТОВ «Орієнт Трей», ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж» (зустрічної звірки, виїзної перевірки тощо), які б підтверджували належним чином доводи суб`єкта владних повноважень, контролюючим органом не надано.
Так само відхилили суди посилання контролюючого органу на фігурування деяких з  контрагентів позивача у кримінальних провадженнях, оскільки сам факт порушення кримінальної справи до винесення вироку у справі не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Доказів ініціювання відповідачем виклику для допиту як свідків посадових осіб контрагентів позивача матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що зафіксовані актом перевірки обставини щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з переліченими вище контрагентами, - є безпідставними та спростовуються зібраними у справі доказами, а відтак і про наявність підстав до скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Стосовно податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2019 року №0612140101 та  №0610140101, які також є предметом даного спору, суди встановили, що вони прийняті на підставі висновку контролюючого органу про несвоєчасну сплату позивачем визначених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість.
З наявних у справі матеріалів суди з`ясували:
- податковим повідомленням-рішенням від 14 травня 2019 року №0612140101 позивачу нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 13 квітня 2017 року №0001971402 у сумі 1494,00 грн, за затримку на 311 календарних днів, та у сумі 25384,00 грн за затримку на 157 календарних днів;
- податковим повідомленням-рішенням від 14 травня 2019 року №0610140101 позивачу нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, визначного податковим повідомленням-рішенням від 13 квітня 2017 року №0001981402 у сумі 310,00 грн, за затримку на 274 календарних днів, у сумі 2400,00 грн за затримку на 161 календарний день та у сумі 79909,00 грн за затримку на 141 календарних днів.
Далі, суди врахували, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі №826/7786/17 констатовано безпідставність встановлених в акті перевірки податкових правопорушень та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року №0001981402 та №0001971402.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року у справі №826/7786/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року, рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ТОВ «НіК» відмовлено.
В подальшому, позивач знову оскаржив означені вище податкові повідомлення-рішення, однак, заявивши при цьому додаткові позовні вимоги та інші підставу позову (порушення процедури проведення перевірки). Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі справа №640/18944/18 позов ТОВ «НіК» задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ДФС в м. Києві з проведення перевірки      ТОВ «НіК», результати якої оформлені актом від 14 березня 2017 року; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року №0001981402 та №0001971402.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 квітня 2017 року №0001981402 та №0001971402; провадження у справі в цій частині закрито.
Далі, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд постанови цього суду від 29 серпня 2017 року у справі №826/7786/17 за нововиявленими обставинами.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі №826/7786/17 заяву ТОВ «НіК» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено: скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі №826/7786/17 за позовом ТОВ «НіК» до ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 квітня 2017 року №000181402 та №0001971402 в частині мотивувальної частини та змінено мотивувальну частину постанови, з урахуванням встановленої протиправності перевірки, за наслідками якої були винесені податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року №000181402 та №0001971402, та скасовано їх.
З урахуванням хронології наведених вище судових проваджень, суди у справі, що розглядається, дійшли висновку, що станом на дату прийняття спірних податкових повідомлень-рішень (14 травня 2019 року), податкові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 13 квітня 2017 року №000181402 та №0001971402, вважалися неузгодженими в силу закону та, відповідно, не набули статусу податкового боргу, а отже, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій за затримку сплати визначених ними зобов`язань.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним.
Так, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (пункт 56.1 статті 56 ПК України).
За приписами пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Наведені положення ПК України зумовили висновок судів попередніх інстанцій про те, що права та обов`язки платника податків щодо сплати податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, виникають лише після закінчення процедури адміністративного чи судового оскарження рішення контролюючого органу про нарахування такого грошового зобов`язання та його узгодження. 
Так, дійсно, відповідно до частини першої статті 361, частини другої статті 369 КАС України КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.
Поряд із тим, судами не враховано, що відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Отже, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі №826/7786/17, прийняте за наслідками розгляду заяви ТОВ «НіК» про перегляд судового рішення цього ж суду за нововиявленими обставинами, не є судовим рішенням, якими закінчено розгляд справи по суті про правомірність визначення контролюючим органом податкового зобов`язання платнику податків згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 13 квітня 2017 року №000181402 та №0001971402.
Враховуючи викладене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги контролюючого органу про те, що у період вчинення податкових правопорушень, про які йде мова в акті перевірки, податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року №0001971402 та №0001981402 відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 ПК України набули статусу узгоджених внаслідок прийняття Київським апеляційним адміністративним судом постанови 23 жовтня 2017 року. 
Більш того, покладаючи в основу свого рішення обставини, встановлені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі №826/7786/17, суд апеляційної інстанції не пересвідчився у його чинності, та не встановив, чи набрало таке рішення за наслідками його перегляду в апеляційному порядку законної сили.
Таким чином, колегія суддів констатує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального права (пункту 56.18 статті 56 ПК України). Оскільки суди скасували податкові повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року №0612140101 та  №0610140101 лише з формальних підстав (з урахуванням наявності преюдиційних обставин), не надавши при цьому їм оцінки на предмет правильності здійснених контролюючим органом ними нарахувань, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року підлягають скасуванню в частині вирішення означених позовних вимог із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті оскаржувані судові рішення прийняті є законними та цілком обґрунтованими, прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягають залишенню без змін. 
Отже, доводи й аргументи заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, знайшли своє часткове підтвердження під час касаційного перегляду справи. 
Керуючись статтями 344, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задовольнити частково.
Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2019 року №0612140101 та  №0610140101, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя                                                                              І.Л. Желтобрюх 

Судді                                                                                                    Н.Є. Блажівська

                                                                                                             М.М. Яковенко