ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року                                                                                      Справа № 918/774/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
без виклику представників сторін
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на рішення Господарського суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у справі №918/774/21 (повний текст складено 22 листопада 2021 року, суддя Церковна Н.Ф.)
за позовом Національного університету водного господарства та природокористування
до фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд державного майна України по Рівненській та Житомирській областях
про стягнення в сумі 23140,89 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у справі №918/774/21 частково задоволено позов Національного університету водного господарства та природокористування до фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про стягнення в сумі 23140,89 грн. Присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця  Борсук Аліси Олексіївни на користь Національного університету водного господарства та природокористування 23136,25 грн з яких: 17148,37 грн - суму основного боргу; 195,32 грн - земельний податок; 5364,31 грн - відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальних послуг; 240,73 грн - пеня (оренда); 187,52 грн - пеня (комунпослуги) та судовий збір у розмірі 2269,54 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Місцевий господарський суд зазначив, що наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором оренди №1291-2015 від 16 січня 2015 року та договору про відшкодування витрат №3 від 16 січня 2015 року у розмірі 22708 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Національного університету водного господарства та природокористування в частині стягнення з фізичної особи – підприємця Борсук Аліси Олексіївни заборгованості зі сплати орендної плати та супутніх витрат у розмірі 22 708,00 грн підлягають задоволенню. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вид господарської діяльності, який здійснювався відповідачем в орендованому приміщенні, не підпадав під заборони, встановлені постановами КМУ, та не було встановлено заборони доступу до майна, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин об`єктивної неможливості використовувати ним орендоване приміщення у спірний період, так само як і доказів невикористання у спірному періоді відповідачем об`єкта оренди у зв`язку з обставинами, за які відповідач не відповідає.
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у справі №918/774/21 та ухвалити нове, яким у позові відмовити. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки, ототожнивши заборону діяльності орендаря з відсутністю доступу до орендованого майна, та поклав на відповідача тягар доказування обставин об`єктивної неможливості використовувати орендоване майно, в той час як такі обставини встановлені законодавчими актами, зокрема, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" № 553-ХІ від 13 квітня 2020 року, яким пункт 14 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції та визначено, дії обмежувальних карантинних заходів встановлених КМУ, обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, є заходи, яким забороняється певні види діяльності з використанням орендованого майна запроваджені Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби "СОVIЮ-19". Місцевий господарський суд не взяв до уваги, що спірне держане майно розташоване в навчальному комплексі та використовувалось з метою забезпечення харчування здобувачів освіти (буфет).
Листом №918/774/21/8192/21 від 16 грудня 2021 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.
20 грудня 2021 року до апеляційного суду надійшли матеріали справи №918/774/21.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2022 року у справі №918/774/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на рішення Господарського суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у справі №918/774/21. Запропоновано позивачу та третій особі в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив/письмові пояснення на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази їй надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
05 січня 2022 року від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.
Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Згідно з частиною 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 січня 2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (правонаступник - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях) та Фізичною особою підприємцем Борсук Алісою Олексіївною було укладено договір оренди державного майна №1291 - 2015 (далі - Договір) щодо державного нерухомого майна: частини вестибюлю першого поверху навчального корпусу № 6 , реєстровий № 02071116.1.КЧЦШЧЮ008, площею 13,0 кв. м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування (далі - НУВГП).
Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786 (із змінами та доповненнями) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2014 року 442,90 грн.
Відповідно до пункту 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 3.6 Договору оренди визначено, що Орендна плата перераховується таким чином: чином: 50% - до Державного бюджету, 50% - Балансоутримувачу, щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
Пунктом 3.7 Договору оренди встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або невловному обсязі, підлягає індексації і стягується до Державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.
Згідно пункту 5.3 Договору оренди, Орендар зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та Балансоутримувачу.
Пунктом 10.4 Договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення нього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.
Пунктом 10.11 Договору оренди визначено, що взаємовідносини Сторін не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.
В подальшому до вищезгаданого Договору було укладено 7 (сім) договорів про внесення, змін, якими змінювалася площа орендованого Майна, продовжувався строк дії основного Договору тощо. При цьому, пункт 3.6. і пункт 5.3. Договору залишалися незмінними.
16 листопада 2015 року Договором про внесення змін до Договору оренди державного майна №1291-2015 від 16.01.2015 було внесено наступні зміни до Договору: "1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину вестибулю першого поверху навчального корпусу №6, площею 32,0 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування (далі - Балансоутримувач); 3.1.Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786 (із змінами та доповненнями) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди жовтень 2015 року -1 302,40 грн".
15 березня 2016 року Договором про внесення змін до Договору оренди державного майна №1291-2015 від 16.01.2015 було внесено зміни до п. 3.1 Договору, а саме: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786 зі змінами та доповненнями. Розмір орендної плати за базовий місяць лютий 2016 року становить без ПДВ - 84,94 грн. та продовжено дію Договору з 01 лютого 2016 року по 22 лютого 2016 року".
Орендар передбачені Договором обов`язки не виконав, і з березня 2020 року жодного разу не сплатив НУВГП передбачену договором частину орендної плати. Станом на 01 травня 2021 року заборгованість становить 17 343, 69 гривень (в тому числі орендна плата становить - 17148,37 грн., земельний податок - 195, 32 грн.)
Крім того, на виконання пункту 5.12. Договору, 16 січня 2015 року між НУВГП та відповідачем було укладено договір №3 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір №3).
Відповідно до пункту 1.1. Договору №3 Балансоутримувач НУВГП забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Чорновола, 45, загальною площею 8823,6 кв. м, а також утримання прибудинкової території, а орендар (ФОП Борсук А.О.) бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі.
НУВГП як Балансоутримувач свої обов`язки передбачені пунктом 2.1. Договору №3 щодо виконання усього комплексу робіт пов`язаних з утриманням будівлі і прибудинкової території та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, а також щодо надання комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами виконав.
З листопада 2020 року ФОП Борсук А.О. перестала виконувати свій обов`язок щодо оплати за обслуговування Будівлі та комунальні послуги.
Пунктом 2.3.3 Договору №3 передбачено, що орендар зобов`язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень Будівлі, технічне обслуговування Будівлі відповідно до загальної площі Приміщення, на ремонт (в разі проведення) відповідно до відновної вартості Приміщення, а також за комунальні послуги згідно наданого Балансоутримувачем рахунку на оплату. Всі рахунки вчасно надавалися відповідачу, проте так і залишились неоплаченими. Станом на 01 травня 2021 року заборгованість по витратах балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю становить 5364, 31 грн.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2.3.3 Договору №3 при несвоєчасному внесенні плати на орендаря поширюється обов`язок сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.
До Договору №3 було укладено 4 додаткові угоди, які були пов`язані зі зміною площі орендованого Майна, зміною реквізитів Сторін і постачальників комунальних послуг, доповненням переліку комунальних послуг тощо, при цьому обов`язок щодо оплати послуг не змінювався.
21 січня 2021 року на адресу відповідача було направлено претензію про необхідність сплати заборгованості за Договорами. У відповідь на дану претензію листом від 10 березня 2021 року ФОП Борсук А.О. з посиланням на законодавство повідомила, що з огляду на той факт, що орендоване майно розташоване у навчальному корпусі закладу освіти, вона, як орендар, з незалежних від неї обставин фактично не мала змоги використовувати його за цільовим призначенням з моменту введення карантинних обмежень по даний час, тому вважає, що прострочена заборгованість відсутня, а претензія є необгрунтованою та не підлягає задоволенню. 
Вказане стало підставою для звернення до суду для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати (50% від орендної плати, яка сплачується на користь балансоутримувача).
Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Між сторонами укладено договір оренди №1291-2015 від 16 січня 2015 року з додатками.
Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.
Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (частина 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до статті 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.
З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що за Актом приймання-передавання орендованого майна від 16 січня 2015 року орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду державне нерухоме майно частини вестибюлю першого поверху навчального корпусу №6, реєстровий №02071116.1.КЧЦШЧЮ008, площею 13,0 кв. м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Чорновола, 45 (майно), що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.
У частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.
Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається представницьким органом місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 3.1. Договору орендна плата за базовий місяць розрахунку грудень 2014 року становить 442, 9 грн. без ПДВ.
Відповідно до пункту 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
В подальшому до вищезгаданого Договору було укладено 7 (п`ять) договорів про внесення, змін, якими змінювалася площа орендованого Майна, продовжувався строк дії основного Договору тощо. При цьому, пункт 3.6. і пункт 5.3. Договору залишалися незмінними.
Відповідно до пункту 3.6. цього Договору орендна плата перераховується наступним чином: 50 % - до Державного бюджету; 50% - Балансоутримувачу, тобто НУВГП. Відповідно до пункту 5.3. Договору, одним із обов`язків орендаря є своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та Балансоутримувачу.
З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість зі сплати орендної плати, за березень 2020 року - грудень 2020 року складає 12 348,35 грн.
Перевіривши розрахунок основного боргу, колегія суддів вважає його обгрунтованим.
Матеріал справи не містять доказів здійснення відповідачем оплат орендних платежів. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, відповідачем були здійснені часткові оплати, що визнається позивачем та не заперечується відповідачем.
Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача орендної плати у загальному розмірі 17148,37 грн (50% орендної плати), 195,35 грн земельного податку, заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг 5364, 31 грн (договір №3 від 16 січня 2015 року з додатковими угодами).
Скаржник вважає, що фізична особа-підприємець Борсук А.О. звільнена від сплати орендної плати на період дії карантину на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" встановлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19", зокрема, вказано, що з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
Дію карантину було продовжено на всій території України згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року.
Крім того, Законом України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2" було внесено зміни до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби Covid-19", зокрема доповнено пунктами 5 та 6 наступного змісту:
5) для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення;
6) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності відповідача є 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) у тому числі 47.11 та 47.19.
Однак, у пункті 1.2 Договору оренди №1291-2015 від 16 січня 2012 року зазначено, що майно передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.
Таким чином, нежитлове приміщення, яке перебувало у відповідача в користуванні на підставі Договору оренди використовувалось з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів.
Колегія суддів вважає, що необгрунтовані є доводи апелянта стосовно того, що його діяльність (в орендованому приміщенні) не відноситься до тих видів діяльності, робота яких була дозволена під час карантину, у зв`язку з чим відповідач не мав права та не використовував об`єкт оренди з моменту встановлення обмежувальних заходів, був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність та, відповідно, отримувати прибуток.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" встановлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786, здійснюється у розмірі: - 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; - 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3. Орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї   постанови   починаючи з дати встановлення карантину.
У Додатку №1 (Перелік орендарів, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном) зазначено, що до таких орендарів відносяться:
- орендарі, які орендують приміщення (в учбових корпусах) закладів освіти і науки державної форми власності з метою розміщення: кафе, кафетеріїв, їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів; торговельних об`єктів з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів; ліцензованої відео- та аудіопродукції, призначеної для закладів освіти; торговельних об`єктів з продажу непродовольчих товарів; торговельних автоматів, що відпускають продовольчі товари; науково-дослідних установ;
- орендарі, які орендують приміщення для розміщення: приватних закладів освіти; державних закладів освіти, що частково фінансуються з державного бюджету, та закладів освіти, що фінансуються з місцевого бюджету; державних та комунальних закладів позашкільної освіти (крім оздоровчих закладів для дітей та молоді) та закладів дошкільної освіти; видавництв друкованих засобів масової інформації та видавничої продукції, що видаються українською мовою; торговельних об`єктів з продажу книг, газет і журналів, виданих українською мовою; фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту; бібліотек, музеїв; закладів, що провадять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів; закладів культури незалежно від форми власності, що орендують приміщення для здійснення статутної діяльності в сфері культури та мистецтв; салонів краси, саун, турецьких лазень, соляріїв, кабінетів масажу, тренажерних залів;
- орендарі, які орендують приміщення з метою: організації концертів та іншої видовищно-розважальної діяльності; побутового обслуговування населення; здійснення туроператорської та турагентської діяльності.
У Додатку №2 (Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків) вказано, що до таких орендарів відносяться:
- орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів; комп`ютерних клубів та інтернет-кафе; торговельних об`єктів з продажу промислових товарів (крім таких, що здійснюють роздрібну торгівлю засобами гігієни); торговельних об`єктів з продажу непродовольчих товарів, що були у використанні; проведення виставок образотворчої та книжкової продукції, виробленої в Україні; виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі; готелів; транспортних підприємств з перевезення пасажирів;офісних приміщень (зокрема в аеропортах);
- вітчизняні юридичні і фізичні особи, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах);
- суб`єкти кінематографії, основною діяльністю яких є кіновиробництво або технічне забезпечення і обслуговування кіновиробництва, за умови, що вони внесені до Державного реєстру виробників, розповсюджувачів і демонстраторів фільмів.
У Додатку №3 (Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 відсотків) вказано, що до таких орендарів відносяться орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення на території аеропортів: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; торговельних об`єктів.
З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що вид господарської діяльності відповідача, яку він здійснював в орендованому на умовах Договору оренди №1291- 2015 від 16 січня 2015 року приміщенні, не відноситься до видів діяльності, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину".
Відповідно до частини 4 статті 14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.
Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі №914/2264/17.
При цьому, незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.
При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.
Доказів наявності обставин, які спричинили б неможливість використання орендованого майна відповідачем не надано.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №905/1601/17.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, який набрав чинності 18 квітня 2020 року, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".
Фонд державного майна України листом № 10-16-8306 від 30 квітня 2020 року "Щодо деяких питань реалізації Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Держаний бюджет України на 2020 рік" надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно:
1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.
2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України.
3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.
4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.
З викладеного вбачається, що для реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до третьої особи з листом від 10 березня 2021 року та з питань щодо тимчасового скасування орендної плати.
19 березня 2021 року Регіональне відділення звернулося до Балансоутримувача майна - НУВГП із листом №16-02-0855, у якому просило надати інформацію щодо періодів протягом яких у НУВГП діяла заборона на здійснення освітньої діяльності та відвідування закладу освіти її здобувачами.
Листом №001-437 від 08 квітня 2021 року НУВГП повідомив Регіональне відділення, що відвідування учасників освітнього процесу, а також орендарями дозволялося з дотриманням санітарних норм та правил, а відтак фізична особа-підприємець Борсук А.О. мала постійний доступ до об`єкта оренди.
30 квітня 2021 року Регіональне відділення повідомило відповідача, що у Регіонального відділення відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати орендної плати у період карантину.
За таких обставин, беручи до уваги, що той вид господарської діяльності, який здійснювався відповідачем в орендованому приміщенні у відповідності до договору оренди, не підпадав під заборони, встановлені постановами КМУ, та не було встановлено заборони доступу до майна, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо необгрунтованості тверджень відповідача, що він був звільнений від нарахування/сплати орендної плати за користуванням об`єктом оренди.
При цьому, апелянтом не надано як суду першої так і апеляційної інстанції доказів на підтвердження обставин об`єктивної неможливості використовувати ним орендоване приміщення у спірний період, так само як і доказів невикористання у спірному періоді відповідачем об`єкта оренди у зв`язку з обставинами, за які відповідач не відповідає.
Доказів сплати орендних платежів станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором оренди №1291-2015 від 16 січня 2015 року та договору про відшкодування витрат №3 від 16 січня 2015 року у розмірі 22708 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Національного університету водного господарства та природокористування в частині стягнення з фізичної особи – підприємця Борсук Аліси Олексіївни заборгованості зі сплати орендної плати та супутніх витрат у розмірі 22 708,00 грн обгрунтовано задоволені місцевим судом.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 243,59 грн (оренда) та пені у розмірі 189,30 грн (супутні комунальні послуги).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.
Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У пункті 3.7 Договору оренди зазначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Колегією суддів перевірено здійснений місцевим судом розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично правильним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано присудив до стягнення пеню у розмірі 240,73 грн - пеня (оренда); 187,52 грн - пеня (комунпослуги).
Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.
Відповідно до статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                             
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на рішення Господарського суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у справі №918/774/21 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у справі №918/774/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Справу №918/774/21 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "16" лютого 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.