Справа № 303/1476/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

14.04.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2020 року

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 

визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

З матеріалів провадження та протоколу вбачається, що 07 березня 2020 року о 23 год. 35 хв. ОСОБА_1 у місті Мукачево по вулиці Пряшівській, у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306,. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, проводився у встановленому порядку із застосуванням приладу “Drager”.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення йому не вручався, не було надано його для ознайомлення, при складанні протоколу йому не було роз`яснено право на правову допомогу. Стверджує, що ТЗ не керував, так як ТЗ був припаркований на заправці з вимкненим двигуном у нерухомому стані поза вулично-дорожньою мережою, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також вказує на те, що під час проведення огляду на стан сп`яніння на місці, були відсутні свідки, а акт огляду не містить ні дати, ні часу проведення такого, в ньому наявні виправлення та не зазначено номер спеціального технічного засобу. Окрім того посилається на те, що час виявлення ТЗ працівниками поліції і складення протоколу, вказаний у протоколі, і час з нагрудних камер працівниках поліції відрізняється. Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження вказує, що копію постанови ним отримано лише 18.05.2020, так як у Мукачівському міськрайонному суді вихідна кореспонденція не відправлялась у зв`язку з відсутністю марочної кореспонденції. Просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , якого належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, при цьому відомостей про поважність причин неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін не надходило. Апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторони захисту - адвоката Кураха Ю.М. та ОСОБА_1 . Вирішуючи питання про розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апелянта про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся 21 квітня 2020 року за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . При цьому, у матеріалах справи містяться відомості про те, що місцевий суд надсилав ОСОБА_1 повістки про виклик до суду. Також апеляційний суд бере до уваги і те, що місцевий суд, у встановлений законом строк, надіслав ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови, при цьому розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що копію судового рішення він отримав 18.05.2020. Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу – поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє враховуючи такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП. 

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові. 

Зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№366112 убачається, що 07 березня 2020 року, о 23 год 35 хв, по вулиці Пряшівській у місті Мукачево, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Drager”. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що такий складено у присутності двох свідків, громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 відмовився підписувати процесуальний документ та отримувати його копію. 

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом – 2,02 % проміле (а. с. 3).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови (а. с. 5).

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу «Драгер», результат огляду 2, 02 % проміле (а. с. 6, 7).

Обставини, зазначені у вищевказаних процесуальних документах викладені у рапорті старшого сержанта поліції ОСОБА_4 , з якого також убачається, що під час несення служби поліцейські отримали через радіоефір орієнтування від екіпажу «Олімп-251», про те, що невідомий чоловік зайшов до приміщення залізничного вокзалу із предметом, схожим на мисливську зброю та погрожував відвідувачам вокзалу, відтак вийшов із вокзалу та сів у автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 і поїхав у невідомому напрямку. Транспортний засіб було зупинено поліцейськими по вулиці Пряшівській у місті Мукачево. Поліцейськими було з`ясовано, що за кермом автомобіля перебуває громадянин ОСОБА_1 , у якого були виявлені очевидні ознаки алкогольного сп`яніння ( а. с. 4, 8).

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску чітко зафіксовано момент спілкування поліцейських з водієм ОСОБА_1 , його поведінку на пропозицію поліцейського надати документи, які посвідчують особу водія, процедуру проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», а також заперечення ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом та його відмову отримувати будь-які процесуальні документи, зокрема копію протоколу про адміністративне правопорушення (а. с. 9).

Докази, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, допустимості та достовірності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних відомостей, які би давали підстави вважати, що працівник поліції ОСОБА_4 був упереджений під час спілкування та перевірки особи водія, а також при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації процесуальних документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейського Лукачовича А. В. у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що працівники поліції під час виконання службових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість свідків події, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні належні докази, їх також не додано і до апеляційної скарги.

Апеляційний суд розцінює критично твердження апелянта про те, що у день складання протоколу про адміністративне правопорушення він спиртних напоїв не вживав, був тверезий, тому жодних ознак сп`яніння не мав. Такі доводи, на переконання апеляційного суду, спрямовані виключно як намагання апелянта ухилитись від адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, адже сукупність належних та допустимих доказів свідчать про беззаперечно доведений факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння. 

Твердження ОСОБА_1 про те, що він транспортним засобом не керував, тому працівники поліції фактично безпідставно провели огляд на стан сп`яніння та склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - їх апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ці доводи не впливають на висновки суду першої інстанції, які є правильними та обґрунтованими, підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку, що водій ОСОБА_1 свідомо не дотримався вимог п. 2.9 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, який згідно зі ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що з рапортів поліцейських, які, відповідно до ст. 251 КУпАП, є допустимими доказами у справі, убачається, що транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 поліцейські зупинили у зв`язку з отриманням через радіоефір орієнтування від екіпажу «Олімп-251», про те, що невідомий чоловік зайшов до приміщення залізничного вокзалу із предметом, схожим на мисливську зброю та погрожував відвідувачам вокзалу, потім вийшов із вокзалу та сів у автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 і поїхав у невідомому напрямку. У зв`язку з вказаними обставинами транспортний засіб було зупинено поліцейськими по вулиці Пряшівській у місті Мукачево. Поліцейськими було з`ясовано, що за кермом автомобіля перебуває громадянин ОСОБА_1 , у якого були виявлено очевидні ознаки алкогольного сп`яніння. Будь-яких доказів, які можуть спростувати обставини, викладені у рапортах поліцейських, ОСОБА_1 не надав ані в суді першої інстанції, і не послався на такі в апеляційній скарзі. 

При оцінці доводів ОСОБА_1 відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення він не підписував, копія йому не вручалась, право не правову допомогу йому не забезпечено, - апеляційний суд ці твердження відхиляє, водночас звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються (окрім іншого) пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від підписання протоколу, у ньому робиться відповідна відмітка. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. З протоколу серії ДПР 18 №366112, а також з відеоматеріалу, який міститься на DVD - диску чітко убачається, що ОСОБА_1 своїм правом скористався на власний розсуд, позаяк категорично заперечував свою причетність до вказаного адміністративного правопорушення, попри наявність належних та достатніх доказів, свідомо відмовився від підписання цього процесуального документу, отримання його копії та від надання пояснень у присутності двох свідків. Отже, будь-яких порушень прав ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено, тому будь-які твердження про те, що вказаний процесуальний документ не слід брати до уваги, апеляційним судом розцінюються критично. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що особа при зупинці працівниками поліції керованого нею транспортного засобу має право самостійно викликати адвоката чи фахівця у галузі права для захисту своїх інтересів. З матеріалів справи не вбачається, що після зупинки керованого ОСОБА_1 автомобіля ним заявлялись поліцейським клопотання про забезпечення йому захисника для надання правової допомоги. 

Окрім цього, апеляційним судом не встановлено жодних порушень працівниками поліції процедури проведення огляду водія  ОСОБА_1  на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу «Драгер», позаяк, на переконання апеляційного суду, поліцейські діяли у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція) та згідно з Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Порядок). Вищевказаними нормативними документами, зокрема передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, а результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення вразі встановлення стану сп`яніння. Матеріалами справи підтверджується, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до вищевказаних вимог.

Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнути адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд у справах про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП враховує правові позиції, зазначені у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , та його захисник – адвокат Курах Ю.М., не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                        П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН