УХВАЛА

28 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/8462/20
адміністративне провадження № К/9901/46979/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021   року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, та стягнення суддівської винагороди,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі - ТУ ДСА України в Запорізькій області), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Запорізькій області нарахування та виплати йому, як судді Михайлівського районного суду Запорізької області суддівської винагороди за серпень 2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 47   230,00 грн; зобов`язати відповідача провести нарахування його суддівської винагороди на підставі частин другої, третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01   січня 2020 року та щомісячної доплати в розмірі 20% від посадового окладу з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за серпень 2020 року; стягнути з відповідача на його користь нараховану, але недоплачену суддівську винагороду за період з 04 серпня по 28 серпня 2020 року в розмірі 33010,60 грн, утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів їх виплаті.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області Визнати протиправними дії щодо виплати судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за серпень 2020 року в обмеженому розмірі згідно зі статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Стягнуто з ТУ ДСА України в Запорізькій області на користь судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але не доплачену суддівську винагороду за період з 01 по 127 серпня 2020 року включно у розмірі 33010,60 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
15 грудня 2021 року ТУ ДСА України в Запорізькій області подало касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути судові рішення на підставі пунктів 1,4 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та направити справу на новий розгляд.
Предметом спору у цій справі є правильність обчислення розміру щомісячної доплати за вислугу років обчислення та суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328    цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив застосуванням судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№340/1916/20, 340/1901/20, 160/6740/20, 340/1727/20, 820/2462/17, 804/3790/17 та 814/1274/17. 
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі зазначеної норми, можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Заявник, зокрема, послався на незастосування апеляційним судом висновків Верховного Суду, сформованих у справах №340/1901/20, 160/6740/20, 340/1727/20 ТУ ДСА України в Запорізькій області не конкретизувало норми, щодо якої Верховним Судом висловлено відповідний висновок, чи була застосована ця норма судом апеляційної інстанції і чому суд повинен був застосувати ці висновки під час розгляду цієї справи. 
Водночас у розділах 1- 2 касаційної скарги наведено частковий опис обставин справи, заявником процитовано положення Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,    інші нормативно-правові акти, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №   10-р/2020, проте ТУ ДСА в Запорізькій області не виклало ці мотиви у взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд також відхиляє доводи заявника про незастосування апеляційним судом висновків Верховного Суду у справах №№820/2462/17, 804/3790/17 та 814/1274/17 щодо ретроактивності рішень Конституційного Суду України, оскільки суд апеляційної інстанції здійснював посилання на рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №  10-р/2020 лише в обгрунтування свого висновку про відсутність необхідності звернення до цього конституційного органу на виконання приписів частини четвертої статті 7 КАС України. 
Доводи ТУ ДСА в Запорізькій області щодо порушення судом норм процесуального права, також не приймаються Верховним Судом, оскільки аргументи відповідача зводяться до відсутності оцінки його доводам щодо неможливості виплати суддівської винагороди у розмірі установленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та можливості здійснення таких виплат за рахунок бюджетної програми. 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи та переоцінки доказів. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі..
Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1,4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності постанови Верховного Суду у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.
Тому, лише загальні посилання на висновок Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Куйбишевського районного суду Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.     
Суддя                                                                                                                             С.А. Уханенко