ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. 	Справа № 638/5215/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.)  по справі № 638/5215/21
за позовом           ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   третя особа -        Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь:
- інфляційні витрати за період з 03.12.2019 року по березень 2021 року у розмірі 4669,19 грн. за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/9917/19;
- 3% річних за користування грошовими коштами за період з 03.12.2019 року по 30.03.2021 року у розмірі 2572,31 грн.;
- інфляційні витрати за період з 01.04.2016 року по 03.12.2019 року у розмірі 515,12 грн.;
- 3% річних за користування грошовими коштами за період з 01.04.2016 року по 03.12.2019 року у розмірі 129,81 грн.;
- компенсацію, розрахувавши її за методикою з урахуванням вимог ст. 3 Закону №2050-ІІІ.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.04. 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії за період з 01.04.2016 по 31.10.2019, згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 № 520/9917/19, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії за період з 01.04.2016 по 31.10.2019 згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 № 520/9917/19, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
У задоволенні іншої частини позовних вимог  - відмовлено.
ОСОБА_1 не погодившись із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.21р. по справі №638/5215/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти  нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.   
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що тривале невиконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 є підставою для стягнення з відповідача на її користь інфляційних втрат за період з 03.12.2019 по березень 2021р. у розмірі 4669,19 грн.,  01.04.2016 року по 03.12.2019 року у розмірі 515,12 грн;  3% річних за користування грошовими коштами за період з 03.12.2019 року по 30.03.2021 року у розмірі 2572,31 грн. та за період з 01.04.2016 року по 03.12.2019 року у розмірі 129,81 грн. 
Також просить врахувати правову позицію Верховного Суду, сформовану  у постанові від 30.10.2013р. у справі №6-59цс13. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просило скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.21р. по справі №638/5215/21 та прийняти  нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції помилково зобов`язано пенсійний орган нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, оскільки такі не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", отже,  відсутні підстави вважати, що право позивача на отримання компенсації буде порушено пенсійним органом. Вважало, що право позивача на отримання компенсації,  буде порушене лише в разі її невиплати пенсійним органом під час виплати суми заборгованості. 
Крім того, зазначило, що належним відповідачем  є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, яким є у даному випадку казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету.  
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.21р. по справі №638/5215/21 без змін. 
Третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги  не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 по справі № 520/9917/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року та  зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з березня 2016 року.
Вказане рішення суду набрало законної сили 03.12.2019 року. 
На запит позивача,  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.12.20р. №590/11, повідомило, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 по справі № 520/9917/19, пенсійним органом нараховано ОСОБА_1 пенсію у розмірі 65 970,17 грн. за період з 01.03.2016 по 31.10.2019р., з них - у межах негайного виконання за березень 2016р. суму у розмірі 1 174,00 грн., яка виплачена у грудні 2019р. Залишок заборгованості складає 64 796,17 грн. за період з 01.04.2016 по 31.10.19р. Заборгованість буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с.13). 
Отже, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 по справі № 520/9917/19 залишається невиконаним у повному обсязі.
Позивач, посилаючись на не належне виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 по справі № 520/9917/19 та не виконання грошового зобов`язання з виплати ОСОБА_1  пенсії в належному розмірі,  вважає, що у неї  виникло право компенсацію за порушення строків виплати пенсії та на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з порушення відповідачем права позивача внаслідок не нарахування та не виплати їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за рішенням суду, яке набрало законної сили.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню наслідки порушення грошового зобов`язання, встановлені ст. 625 Цивільного Кодексу України. 
Колегія суддів  погоджується з висновками суду з огляду на наступне.
Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що вимоги позивача фактично стосуються стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області інфляційного збільшення за час прострочення пенсійних виплат за період з 01.04.2016 по березень 2021 року та трьох процентів річних від простроченої суми пенсійних виплат за цей період.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем є правовідносинами у сфері соціального захисту громадян України та регулюються відповідними нормами пенсійного законодавства.
Відповідач у даній справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській  області, як суб`єкт владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та такими, що виникли з приводу соціальних гарантій.
Отже, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктивний склад, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку пенсійних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
За змістом частини 3 ст.11 та частини 1 ст.13 ЦК України  цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у частині 1 ст.509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною 2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 ст.11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи приписи наведених вище норм права, а також з огляду фактичні обставини у даній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем, як суб`єктом владних повноважень; відсутність цивільно-правових порушень з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Отже, в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській  області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні ст. 625 ЦК України, а тому положення ст.625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Наведений вище висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі №2а-11853/10/1570.
Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачеві пенсії в належному розмірі у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є необґрунтованими.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи ст. 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.
Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
У зв`язку з наведеною вище нормою,  колегія суддів зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, унормовані саме спеціальним законодавством, яке підлягає застосуванню у спорах, зокрема з приводу з приводу нарахування, сплати та перерахунку пенсійних виплат, а саме -Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі по тексту - Порядок № 159).
Також, зміст норм ст.ст.3, 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 року №4901-VI визначає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Отже, у випадку якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, але таким органом в спірних правовідносинах не є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській  області.
При цьому, посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 30.10.2013 по справі №6-59цс13, колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини, які були предметом розгляду у даній справі, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг та настанням цивільно-правових обов`язків з несвоєчасної оплати отриманих житлово-комунальних послуг та не стосувалися спору щодо пенсійних виплат. 
Колегія суддів зауважує, що у справі, що розглядається виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку пенсійних виплат,  отже, спірні правовідносини унормовані саме приписами спеціального законодавства, яке і підлягає застосуванню до спірних правовідносинах, а не приписи наведеної норми ЦК України. (статті 625 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги позивача, а тому остання підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Аналогічні норми містяться і в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.
Так, відповідно до п. 2, 3, 4 вказаного Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що дія згаданих нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання та вони мають застосовуватись у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Тобто, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФ України) добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 20.02.2018 по справі № 522/5664/17,  від 20 лютого 2018 року справа № 336/4675/17, від 21 червня 2018 року № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року справа №521/940/17.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено доказами по справі, що  у спірних правовідносинах має місце несвоєчасна виплата позивачеві пенсії з вини відповідача у період з 01.04.2016 по 31.10.2019, відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019р. по справі №520/9917/19.
На виконання рішення суду відповідачем нараховано позивачу пенсію за спірний період,  фактично виплата пенсії за березень 2016р. у розмірі 1 174,00 грн. здійснена у грудні 2019р., на час розгляду справи залишок заборгованості складає 64 796,17 грн., що свідчить про виконання судового рішення не в повному обсязі, отже, має місце  порушенням встановленого строку виплати пенсії.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено право позивача на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбачену Законом України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності позовних вимог в цій частині. 
Правові висновки Верховного Суду України у постановах від 10.07.2018 року по справі  №404/6317/16-а; від 25.10.2018 року по справі №420/1410/17; від 10.02.2020 по справі №134/87/16-а, на які посилається відповідач не є тотожними справі, що розглядається, у зв`язку з чим  не впливають на вирішення справи по суті.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі № 638/5215/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін