КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
                                                                    єдиний унікальний номер справи: 761/20013/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/14786/2021
                                                            
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                                   У К Р А Ї Н И
            
30 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                судді - доповідача                     Білич І.М.
                                суддів                                         Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
                                при секретарі                             Довгополій А.В.
                за участі: боржника                                   ОСОБА_1 
                                представника боржника            ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Олійника Олега Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 ,  на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва  від 12 серпня 2021 року, постановленої під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Сенька М.Ф.,
у цивільній справі №761/20013/18 за поданням державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун В.В. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, стягувач: ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_1 .
в с т а н о в и л а:
 
У червні 2021 року державний виконавець Сятошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) звернувся з поданням про постановлення рішення щодо примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Київського апеляційного суду  від 10 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 гривень. Постанова набрала законної сили та звернута до виконання.
28 грудня 2019 року  видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 гривень.
13 квітня 2020 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61793640. У рамках вказаного виконавчого провадження державний виконавець Ковтун В.В. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до гаражного боксу № НОМЕР_1 у КБЕІГ "Пролісок" за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказуючи при цьому, що боржник, будучи достеменно обізнаним про відкриття виконавчого провадження ухиляється від його виконання, на вимоги, що були направлені на його адресу виконавцем не реагує. Зайти до гаражного боксу для здійснення його опису та розшуку автомобіля не виявляється можливим, оскільки вільний доступ відсутній. Тому, державний виконавець просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до гаражного боксу боржника.
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника відмовлено.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду, представником стягувача ОСОБА_3 - Олійником О.С. подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, він просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу неврахуванням судом першої інстанції наявних у матеріалах справи доказів того, що боржник прямо та навмисно перешкоджає виконанню вимог виконавчих документів, не виконує законних вимог державного виконавця, що відображається в ухиленні від добровільного погашення заборгованості та у ненаданні доступу до приміщення гаражного боксу для проведення опису та арешту автомобіля, на який накладено арешт, що унеможливлює примусове виконання виконавчого провадження та вимог виконавчого документу. 
 
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
 
У судовому  засіданні боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник  стягувача до початку розгляду справи подав  заяву про можливість  розгляду скарги за відсутності скаржника, підтримуючи подану апеляційну скаргу.
Інші учасники  справи поважність причин своєї неявки суду не повідомили.
Колегія суддів  вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 Судом  при розгляді справи  встановлено, що на виконанні державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун В.В. перебуває виконавче провадження №61793640 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 гривень відкрите на підставі постанови державного виконавця 13 квітня 2020 року.
08 жовтня 2020 року  державним виконавцем прийнято постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника. Постановою від 13 квітня 2020 року накладено арешт на кошти боржника.
13 квітня 2020 року  направлено запити до ПФУ, ДПС та МВС для встановлення майнового стану боржника.
Згідно отриманої відповіді на запити було встановлено, що боржнику на праві власності належить автомобіль марки ВАЗ, модель 2121, рік випуску 1984, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .
23 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки ВАЗ.
Відповідно до даних акту державного виконавця від 21 травня 2021 року вбачається, що при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 доступу до гаражного боксу № НОМЕР_1 не надано. Провести виконавчу дію по перевірці наявності транспортних засобів боржника оголошених у розшук, не вдалось.
 
Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено факту умисного невиконання боржником рішення суду та свідомого недопущення виконавця  до гаражного боксу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Так як, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник   ОСОБА_1 був обізнаний про намір державного виконавця щодо примусового проникнення до житла чи іншого володіння, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження боржнику направлено не було. Також відсутні докази про отримання боржником вимоги про необхідність надання доступу до гаражного боксу. Крім того, акт державного виконавця було складено без участі понятих та в ньому відсутні відмітки про наявність/відсутність під час його складання: боржника, понятих.  матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимоги про здійснення виходу державним виконавцем за адресою гаражного боксу для здійснення виконавчих дій.
 
Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив правовідносини сторін і закон, який їх регулює. 
 
Так як, відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.
Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.
Це вказує про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Частинами 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно з ч. 5 ст. 48 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Звертаючись до суду з  поданням державний виконавець вказував на те, що примусове проникнення до гаражного боксу боржника за адресою: АДРЕСА_1 є єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, оскільки за повідомленням стягувача у вказаному боксі боржник зберігає розшукуваний автомобіль, човен та інше майно.
Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник   ОСОБА_1 був обізнаний про намір державного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження боржнику направлено не було. Також відсутні докази про отримання боржником вимоги про необхідність надання доступу до гаражного боксу.
Відтак, колегія суддів вважає,  правомірними висновки суду першої інстанції в частині того, що державним виконавцем не доведено факту умисного невиконання боржником рішення суду та свідомого недопущення державного виконавця до гаражного боксу.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був обізнаним про відкриття виконавчого провадження  відносно нього, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як самі по собі не вказують на перешкоджання державному виконавцю у доступі до нерухомого майна та вчиненню відповідних виконавчих дій.
Також, колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали подання, надав правову оцінку  складеному державним виконавцем акту від 21 травня 2020 року, який наданий на підтвердження обґрунтованості подання. Вказавши, що зазначений акт державного виконавця було складено без участі понятих та в ньому відсутні відмітки про наявність/відсутність під час його складання: боржника, понятих.
Незважаючи на те, що згідно пункту 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5(зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акту складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.
Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.
Враховуючи, що в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 , був обізнаний про необхідність проведення виконавчих, перешкоджав вільному доступу державному виконавцю до гаражного боксу, умисно створював перешкоди по проведенню виконавчих дій державним виконавцем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника або іншого володіння, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції  постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.
 
Керуючись ст.ст. 367,368, 372,  374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,- 
 
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу Олійника Олега Станіславовича , який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва  від 12 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту  судового рішення.
             Повний текст постанови складено  22 грудня 2021 року.
             Суддя-доповідач:
             Судді: