Ухвала
Іменем України    
 
20 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 1005/7133/2012
провадження № 61-18605ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року у складі судді: Чирки С. С., та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» про заміну стягувача правонаступником у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (далі - ТОВ «Файненс Компані») подало до суду заяву про заміну позивача у справі та заміну стягувача у виконавчому провадженні № 39308205 на ТОВ «Файненс Компані».
 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2013 року у справі було задоволено позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 , а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором в рахунок задоволення грошових вимог ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф в сумі 2 737 304,15 доларів США. У подальшому на виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 2/359/99/2013 від 30 квітня 2013 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 39308205. ТОВ «Файненс Компані» зазначала, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2013 року не виконане, будь-які відомості щодо завершення виконавчого провадження відсутні. 
 
29 квітня 2013 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк», найменування останнього було змінено на ПАТ «Омега Банк». 07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» було укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І. за № 714. За цим договором банк передав новому кредитору право вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» (правонаступником якого був ПАТ «Омега Банк») та договором іпотеки № 1095-Ф/ІП-1 від 31 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Сведбанк» (правонаступником якого був ПАТ «Омега Банк»).
 
ТОВ «Файненс Компані» просило замінити позивача у цій справі та стягувача у виконавчому провадженні № 39308205.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Файненс Компані» задоволено частково. 
 
Замінено сторону у виконавчому провадженні по примусовому виконанню рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2013 року у справі № 1005/7133/2012 з ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані». У задоволенні вимог в іншій частині відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ПАТ «Омега Банк» належало право вимоги до відповідача у справі № 1005/7133/2012, воно правомірно відчужило зазначене право ТОВ «Файненс Компані», а тому заяву ТОВ «Файненс Компані» про заміну стягувача слід задовольнити. 07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Файненс Компані», як новим кредитором, укладено договір № 1 відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І. та зареєстрований у реєстрі за № 714. Відповідно до умов зазначеного договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, визначених у додатку  № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників тощо. Сторони домовилися, що за відступлення права вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 4 664 433,01 грн. До моменту укладення цього договору новий кредитор сплатив банку повну ціну продажу за його активи у лоті у розмірі 4 795 793,97 грн, в яку включена ціна відступлення на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (пункт 1, 2, 4 договору). Згідно копії платіжного доручення № 7 від 28 лютого 2019 року ТОВ «Файненс Компані» перерахувало на рахунок ПАТ «Омега Банк» грошові кошти у розмірі 4 795 793,97 грн. Відповідно до пункту 36 додатку № 1 до договору до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 №1095-Ф, залишок заборгованості за кредитом та за відсотками станом на 07 березня 2019 року у загальній сумі 104 465 655,60 гривень, і договорами, укладеними на забезпечення виконання основного зобов`язання - іпотечні договори від 31 січня 2008 року №1095-Ф/ІП-1, №1095-Ф/ІП-2, №1095-Ф/ІП-3, №1095-Ф/ІП-4, №1095-Ф/ІП-5, №1095-Ф/ІП-6, від 08 лютого 2008 року №1095-Ф/ІП-7, від 19 березня 2008 року №1095-Ф/ІП-8, а також договір поруки від 31 січня 2008 року № 1095-Ф/П-1 (додаток №2).
 
При відмові у задоволенні частини вимог заяви суд виходив з того, що на стадії виконання судового рішення в силу вимог статті 442 ЦПК України суд може замінити саме сторону виконавчого провадження, а не сторону в цивільному процесі. З огляду на це, суд вважає, що вимога про заміну позивача у справі № 1005/7133/2012 на ТОВ «Файненс Компані» задоволенню не підлягає.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17. Враховуючи вказане, колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з ліквідацією первісного кредитора ПАТ «Омега Банк». 
 
Апеляційний суд зазначив, що оскільки ТОВ «Файненс Компані» є правонаступником ПАТ «Омега Банк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») щодо вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф на залишок заборгованості за кредитом та за відсотками станом на 07 березня 2019 року у загальній сумі 104 465 655,60 грн, і договорами, укладеними на забезпечення виконання основного зобов`язання - іпотечні договори від 31 січня 2008 року №1095-Ф/ІП-1, №1095-Ф/ІП-2, №1095-Ф/ІП-3, №1095-Ф/ІП-4, №1095-Ф/ІП-5, №1095-Ф/ІП-6, від 08 лютого 2008 року №1095-Ф/ІП-7, від 19 березня 2008 року №1095-Ф/ІП-8, а також договір поруки від 31 січня 2008 року № №1095-Ф/П-1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. Презумпція правомірності правочину, а саме договору № 1 про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Файненс Компані», ОСОБА_1 не спростована, до суду не надано доказів визнання такого договору недійсним.
 
Колегія суддів відхилила аргументи апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ «Файненс Компані» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором з огляду на укладений між ТОВ «ФК «Локо» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» договір про відступлення права вимоги від 23 серпня 2016 року з таких підстав. Представник ОСОБА_1 посилався на те, що 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк», як продавцем, та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрованим в реєстрі за № 1898, за умовами якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 04 липня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», як продавцем, та ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрований в реєстрі за № 912, за умовами якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 . Разом з тим, рішенням Господарського суду міста Києва від 04 вересня 2018 року, постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2019 року встановлені ознаки нікчемності договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року відповідно до пункту 3 частин 3 статті 38 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу права вимоги від 04 липня 2015 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрованим в реєстрі за № 912 із змінами та доповненнями, оскільки відповідно до частини 5 статті 216, статті 658 ЦК України, як такий, що укладений у процесі виконання нікчемного правочину особою, що не є власником активів і не має право продажу цих активів. Тобто договір про відступлення прав вимоги від 31 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Омега Банк», як продавцем, та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» є нікчемним, а договір від 04 липня 2015 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», як продавцем, та ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент», є недійсним. ОСОБА_1 посилалась на те, що 23 серпня 2016 року між ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» та ТОВ «Фінансова компанія «Локо» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким передано право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 , копії договору до суду не надав.
 
Апеляційний суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, договір про відступлення права вимоги від 23 серпня 2016 року між ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» та ТОВ «ФК «Локо» відповідно до частини першої статті 215, частини першої статті 216 ЦК України не створює для сторін чи інших осіб юридичних наслідків, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. 
 
ОСОБА_1 15 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року та  постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2021 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. 
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, яке подано на виконання ухвали Верховного суду від 24 листопада 2021 року, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 02 вересня 2021 року проголошено лише вступну та резолютивну частину оскарженої постанови та не було повідомлено, коли буде складено повний текст судового рішення. Згідно листа Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року № С-245/08-01/2021, який міститься у загально доступі в мережі Інтернет зазначено, що у Київському апеляційному суді запровадження підсистеми «Електронний суд» не проведена, а відтак відсутня можливість приймання та надсилання документів учасникам судового процесу засобами «Електронного суду». До дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надсилання процесуальних та інших документів здійснюється в паперовій формі, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного суду від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20. З метою виконання ухвали Верховного суду від 24 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та встановив, що повний текст постанови у паперовій формі ні ОСОБА_1 , ні її представнику не направлявся. У матеріалах справи міститься супровідний лист Київського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року № 22-ц/824/11367/2021 про направлення постанови від 02 вересня 2021 року, у якому зазначено тільки електронну адресу представника ОСОБА_1 , а будь-яких поштових адрес ОСОБА_1 чи представника не зазначено. При цьому в матеріалах справи є лише роздруківка з електронної пошти суду, з якого не можна ідентифікувати вкладення до листа. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 або її представнику направлялась оскаржена постанова, а також докази її вручення. Про існування повного тексту постанови від 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 фактично дізналась під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень 22 жовтня 2021 року та відразу після ознайомлення з його змістом звернулась із касаційною скаргою. На підтвердження указаних обставин суду надано: копію листа Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року; копію судової повістки-повідомлення від 14 липня 2021 року; супровідного листа Київського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року про направлення учасникам справи копії постанови від 02 вересня 2021 року; копію роздруківки з електронної пошти Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 10 серпня 2020 року у справі № 917/1339/16; від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц; від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16; від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010. У матеріалах справи відсутні відомості про наявність судових рішень про визнання недійсним договору про відступлення права від 23 серпня 2016 року між ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» та ТОВ «ФК «Локо». Такі відомості відсутні і у ОСОБА_1 . Указане свідчить, що суди не звернули увагу на те, що заява ТОВ «Файненс Компані» про заміну сторони виконавчого провадження є передчасною, а тому не підлягає задоволенню. Окрім цього, ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що надання Касаційним господарським судом у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 910/10364/16 правової оцінки, укладеному 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «ФК «Іпотека кредит» договору купівлі-продажу прав вимоги на предмет його нікчемності не виключає того, що належним способом захисту прав ПАТ «Омега Банк», який в подальшому давав би указаній особі можливість розпоряджатись такими правами вимоги, яке, в тому числі, підлягає державній реєстрації, є визнання недійсними договорів з подальшого відчуження відповідного права, а також витребування такого права у добросовісного набувача, яким наразі є ТОВ «Локо» або визнання такого права за собою. Натомість ПАТ «Омега Банк» не звертався з відповідними позовами про визнання недійсними договорів з подальшого відчуження прав, не витребовував право вимоги до відповідача, не визнав за собою прав іпотекодержателя, а відповідно не міг в подальшому розпоряджатись таким правом, в тому числі шляхом подальшого його продажу ТОВ «Файненс Компані». Указане свідчить, що право вимоги ТОВ «Файненс Компані» до відповідача та третьої особи є спірним, а заміна стягувача у виконавчому листі передчасна. Про указане свідчить і те, що ТОВ «Файненс Компані» ініційовано спір № 911/3572/20 про визнання недійсними правочинів, визнання права вимоги, визнання права іпотекодержателя та заставодержателя, та ін. Тому твердження апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 не спростовано правомірності укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» правочину є передчасними. Апеляційним судом не залучено ТОВ «ФК «Локо» та не витребувано у вказаної особи договір, на підставі якого ним набуто право вимоги до відповідача та третьої особи. Посилання апеляційного суду на те, що ТОВ «ФК «Локо» не зверталось із заявою про заміну стягувача у цій справі не спростовують того, що ТОВ «ФК «Локо» є належним іпотекодержателем, що підтверджується тим, що суду не надано доказів визнання недійсним договору, на підставі якого за указаною особою набуто права вимоги, а також зареєстровано право іпотеки. У межах провадження у справі № 910/10364/16 оцінка судами надавалась виключно на підставі наданих сторонами доказів у межах предмету доказування, який відрізняється від предмету доказування у цій справі, на що суди не звернули увагу. На сьогодні ОСОБА_1 повністю виконані зобов`язання за кредитним договором, про що з належним кредитором складено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2013 було задоволено позов ПАТ «Сведбанк» та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 січня 2008 року №1095-Ф в сумі 2737304,15 доларів США, що еквівалентно 21877903,43 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки:
земельну ділянку кадастровий номер: 3220884000:03:001:0025, загальною площею 2,0178 га., розташована за адресою Київська обл., Бориспільський р-н., територія Іванківської сільської ради, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_3 (іпотекодавцю) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 липня 2006 р. (серія ЯГ №183620), виданий Бориспільським районним відділом земельних ресурсів Київської області обл., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010632300167;
земельну ділянку, кадастровий номер: 3220884000:03:001:0020, загальною площею 1,9298 га., розташована за адресою Київська обл., Бориспільський р-н., с. Іванків, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_3 (іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу №3632 від 21 червня 2006 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 липня 2006 року (серія ЯГ № 183622) виданий Бориспільським районним відділом земельних ресурсів Київської області обл., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010632300168;
земельну ділянку, кадастровий номер: 3220884000:04:003:0123, загальною площею 2,5022 га., розташована за адресою Київська обл., Бориспільський р-н., територія Іванківської сільської ради, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_3 (іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу № 4916 від 21 серпня 2006 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 10 жовтня 2006 року (серія ЯД № 672956) виданий Бориспільським районним відділом земельних ресурсів Київської області обл., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010632300497. 
Ухвалено реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Початкова ціна для реалізації предмету іпотеки становить 667 513,44 долари США, що еквівалентно 3 370 942,88 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
29 квітня 2013 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк» найменування останнього було змінено на ПАТ «Омега Банк».
 
07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Файненс Компані», як новим кредитором, було укладено договір № 1 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І. та зареєстрований у реєстрі за № 714. Відповідно до умов зазначеного договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, визначених у додатку № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників тощо (п. 1 договору). Згідно з п. 4 договору сторони домовилися, що за відступлення права вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 4 664 433,01 гривень. До моменту укладення цього договору новий кредитор сплатив банку повну ціну продажу за його активи у лоті у розмірі 4 795 793,97 гривень, в яку включена ціна відступлення на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
 
Згідно копії платіжного доручення № 7 від 28 лютого 2019 року ТОВ «Файненс Компані» перерахувало на рахунок ПАТ «Омега Банк» грошові кошти у розмірі 4 795 793,97 грн.
 
У додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 1 від 07 березня 2019 року вказано, що відповідно до пункту 36 додатку № 1 до договору до нового кредитора ТОВ «Файненс Компані» перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф, позичальник ОСОБА_1 , залишок заборгованості за кредитом та за відсотками станом на 07 березня 2019 року у загальній сумі 104 465 655,60 гривень, і договорами, укладеними на забезпечення виконання основного зобов`язання - іпотечні договори від 31 січня 2008 року №1095-Ф/ІП-1, №1095-Ф/ІП-2, №1095-Ф/ІП-3, №1095-Ф/ІП-4, №1095-Ф/ІП-5, №1095-Ф/ІП-6, від 08 лютого 2008 року №1095-Ф/ІП-7, від 19 березня 2008 року №1095.
 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
 
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).
 
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).
 
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). 
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. 
 
Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У пунктах 73 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) зазначено, що:
«оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.
На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України.
Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення».
 
У пунктах 6.11.-6.17. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року по справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) вказано, що:
            «після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду. 
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво. 
Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них.
Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням. 
З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73)».
 
Суди встановили, що на підставі договору № 1 про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року, укладеним між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Файненс Компані» до ТОВ «Файненс Компані» перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф, позичальник ОСОБА_1 , залишок заборгованості за кредитом та за відсотками станом на 07 березня 2019 року у загальній сумі 104 465 655,60 гривень, і договорами, укладеними на забезпечення виконання основного зобов`язання - іпотечні договори від 31 січня 2008 року №1095-Ф/ІП-1, №1095-Ф/ІП-2, №1095-Ф/ІП-3, №1095-Ф/ІП-4, №1095-Ф/ІП-5, №1095-Ф/ІП-6, від 08 лютого 2008 року №1095-Ф/ІП-7, від 19 березня 2008 року №1095.
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви.
 
Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 10 серпня 2020 року у справі № 917/1339/16; від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц; від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16; від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» про заміну стягувача правонаступником у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                   І. О. Дундар 
 
                                                                                               Є. В. Краснощоков