Ухвала
Іменем України 
14 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 163/840/20
провадження № 51-242ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року щодо нього,
встановив:
За вироком Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України – у виді позбавлення волі на строк 9 років; ч. 1 ст. 185 КК України – у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону № 1449-VI від 04 червня 2009 року.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується 
з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд 
в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, 
яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання 
про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції 
з урахуванням положень ст. 412 КПК України взагалі не наводить.
Крім того, засуджений, зазначаючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке він убачає у невірній кваліфікації його дій 
за ч. 1 ст. 115 КК України, а також безпідставному обвинуваченні за ч. 1 
ст. 185 цього Кодексу, не обґрунтовує наведене з огляду на положення 
ст. 413 КПК України.
Натомість, засуджений у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім вказаного, касаційна скарга засудженого не містить обґрунтування незаконності чи необґрунтованості оскарженої ухвали апеляційного суду 
на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для її скасування, 
про що сформульовані його вимоги.
Також касаційна скарга засудженого не містить обґрунтування вимоги 
про закриття кримінального провадження після скасування постановлених щодо нього судових рішень з огляду на положення статей 284, 440 КПК України 
у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Крім того, засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги зазначає 
про вчинення ним убивства з перевищенням меж необхідної оборони, тобто злочину, передбаченого ст. 118 КК України, і при цьому вважає за можливе закрити кримінальне провадження, скасувавши постановлені щодо нього судові рішення, чим допустив суперечності. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_5                                             ОСОБА_3