УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 571/1936/19
провадження № 61-191ск22
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року за заявою Державної іпотечної установи про перегляд постанови Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року за нововиявленими обставинами в справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У 2019 році Державна іпотечна установа звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 березня                 2021 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи 535 745,58 грн заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2006 року.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 березня 2021 року скасовано, прийняте нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
У серпні 2021 року Державна іпотечна установа подала до апеляційного суду заяву про перегляд постанови Рівненського апеляційного суду від 15 червня                        2021 року в зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
Підставою для перегляду вказаного рішення зазначила пункт перший частини другої статті 423 ЦПК України, зокрема, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач, зловживаючи своїми правами, з метою введення суду в оману та ухилення від виконання договірних зобов`язань надав недостовірну і завідомо неправдиву інформацію стосовно нездійснення ним оплати за договором страхування. З метою спростування такої інформації Державна іпотечна установа звернулась до ТОВ СК «Альфа-Гарант» із запитом про отримання інформації стосовно оплати страхових платежів за укладеним між страховиком та ОСОБА_1 договором страхування. Зазначає, що інформація отримана Державною іпотечною установою від страхової компанії, щодо набрання чинності договором страхування з 21 серпня 2011 року та його дія до 20 серпня 2012 року є нововиявленою обставиною, яка існувала на момент розгляду справи і не могла бути відома Державній іпотечній установі.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в складі колегії суддів Хилевич С. В., Боймиструк С. В., Гордійчук С. О. в задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що обставини, на які заявник посилається у поданій заяві, не можна вважати нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України. 
 
Апеляційний суд зазначив, що отримана Державною іпотечною установою інформація від страхової компанії про те, що договір добровільного страхування заставного майна від 18 серпня 2011 року набрав чинності 21 серпня 2011 року, а строк його дії закінчився о 24 год 00 хв 20 серпня 2012 року, була відома на момент розгляду справи апеляційним судом і вказані обставини враховано та надано їм оцінку в постанові Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, не є підставою для перегляду рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 жовтня 2014 року за нововиявленими обставинами. Посилання Державної іпотечної установи на сплату ОСОБА_1 страхових платежів за договором від 18 серпня 2011 року, що ним під час розгляду справи заперечувалося, не взято до уваги, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
 
30 грудня 2021 року Державна іпотечна установа через представника з пропуском строку на касаційне оскарження засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просить поновити строк посилаючись на те, що копію оскарженої постанови установою отримано 17 листопада 2021 року, проте адвокат, який здійснює представництво інтересів Державної іпотечної установи перебував на лікарняному в зв`язку з захворюванням на «Covid-19», що підтверджується доданими до касаційної скарги листками непрацездатності. 
 
Указані обставини є достатніми для поновлення строку на касаційне оскарження.
 
У касаційній скарзі Державна іпотечна установа просить скасувати постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що апеляційним судом не встановлено дату набрання чинності договором добровільного страхування від 18 серпня 2011 року, при цьому з інформаційного листа страхової компанії вбачається, що вказаний договір набрав чинності 21 серпня 2011 року, а строк його дії закінчився 20 серпня 2012 року, при цьому докази здійснення страхового платежу ОСОБА_1 страхова компанія надати не може, оскільки Державна іпотечна установа не є стороною такого договору. Уважає, що істотними для справи обставинами, що не були встановлені апеляційним судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, і є той факт, що договір добровільного страхування від 18 серпня 2011 року набрав чинності 21 серпня 2011 року та діяв до 20 серпня 2012 року, а також те, що ОСОБА_1 здійснено оплату страхового платежу за вказаним договором страхування.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі                      № 752/4955/17 викладено висновок про те, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
 
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
 
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE,                       № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
 
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA,                          № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
 
Встановивши, що обставини щодо договору добровільного страхування від                         18 серпня 2011 року досліджувалися судом під час розгляду справи, а те, що ОСОБА_1 фактично сплатив страховий платіж за вказаним договором є новим доказом, а не доказом нововиявленої обставини для справи, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишення постанови апеляційного суду від 15 червня 2021 року без змін.
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Поновити Державній іпотечній установі строк на касаційне оскарження ухвали Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                     І. О. Дундар
 
                                                                                                                      М. М. Русинчук