УХВАЛА

29 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/11231/20-а
адміністративне провадження № К/9901/45280/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувася до суду з адміністративним позовом до Донецької обласної прокуратури, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність виконувача обов`язків Донецької обласної прокуратури щодо невчинення ним дій з приведення у відповідність (перейменування) займаної позивачем посади заступника прокурора Донецької області стосовно рівнозначної  посади заступника керівника Донецької обласної прокуратури, відмови у видачі посвідчення заступника керівника Донецької обласної прокуратури та внесення запису про зміну посади до трудової книжки; зобов`язати керівника Донецької області прокуратури привести у відповідність (перейменування) займану посаду позивача заступника керівника Донецької області до рівнозначної посади  заступника керівника Донецької обласної прокуратури з 11 вересня 2020 року; видати позивачу посвідчення заступника керівника Донецької обласної прокуратури; унести запис до трудової книжки про зайняття ним посади посвідчення заступника керівника Донецької обласної прокуратури з 11 вересня 2020 року; перерахувати та виплатити з 11 вересня 2020 року заробітну плату з розрахунку посадового окладу, встановленого для заступника керівника Донецької обласної прокуратури.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Донецької обласної прокуратури Білоусова Є. О. від 14 вересня 2020 року № 1127-к. Визнано протиправною бездіяльність виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури Білоусова Є. О. щодо невчинення ним дій з приведення у відповідність (перейменування) займаної ОСОБА_1 посади заступника прокурора Донецької області з рівнозначною посадою заступника керівника Донецької обласної прокуратури, відмови у видачі посвідчення заступника керівника Донецької обласної прокуратури та внесення запису про зміну назви посади до трудової книжки. Зобов`язано керівника Донецької обласної прокуратури привести у відповідність (перейменувати) займану посаду ОСОБА_1 - заступника прокурора Донецької області на рівнозначну посаду заступника керівника Донецької обласної прокуратури з 11 вересня 2020 року. Зобов`язано керівника Донецької обласної прокуратури видати позивачу посвідчення заступника керівника Донецької обласної прокуратури. Зобов`язати керівника Донецької обласної прокуратури унести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про зайняття посади заступника керівника Донецької обласної прокуратури з 11 вересня 2020 року. Зобов`язати керівника Донецької обласної прокуратури перерахувати та виплатити позивачу з 11 вересня 2020 року заробітну плату з розрахунку посадового окладу, встановленого для заступника керівника Донецької обласної прокуратури.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції  та відмовлено в позові.
10 грудня 2021 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу на Першого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути та скасувати оскаржене судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Предметом спору у цій справі є правомірність переведення працівника з реформованого органу прокуратури до обласної прокуратури на рівнозначну посаду поза межами конкурсу.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328    цього Кодексу підстави (підстав). 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, послався на незастосування судом апеляційної інстанції  висновку Верховного Суду, сформованого у справі №803/1157/16 та на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування: пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» в частині можливості звільнення з посади прокурора або припинення повноважень прокурора на адміністративній посаді у випадку перейменування органу прокуратури; пункту 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ), статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо правомірності утворення нових органів прокуратури шляхом перейменування, а не ліквідації чи реорганізації; пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про прокуратуру» щодо можливості припинення повноважень на адміністративній посаді у випадку зміни назви органу прокуратури; частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо обов`язку виплати заробітної плати прокурорам, яких не призначено у перейменовані прокуратури; терміну дії «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ; наявності підстави для перейменування посади і співвідношення посад, визначених у статті 39 Закону України «Про прокуратуру» у випадку зміни назви органу прокуратури.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаних підстав, Суд виходить з наступного. 
Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відкриття касаційного провадження на підставі можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Водночас у касаційній скарзі ОСОБА_1 лише послався на висновок Верховного Суду сформований у справі №   803/1157/16, проте не зазначив норми щодо якої такий висновок сформовано, а лише навів окремі цитати з цього рішення, з посиланням на відсутність реорганізації в органах прокуратури та неврахування судом апеляційної інстанції його аргументів щодо порушення його конституційних прав. Крім того, обставини справи №   803/1157/16, на висновок Верховного Суду у якій послався заявник не є подібними до спірних правовідносин, так як судами вирішувався спір за інших, ніж установлено у цій справі обставин.
Що стосується доводів ОСОБА_1 на відсутність висновку Верховного Суду щодо наведених ним положень Закону України «Про прокуратуру», Закону №113-ІХ та статті 104 ЦК України, то Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Перевіряючи аргументи заявника, Судом встановлено, що касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судом та необхідність висновку Верховного Суду щодо них саме у цій справі, оскільки ОСОБА_1 лише указав про ці норми, проте не виклав їх у системному взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальні ознаки, характерні виключні для неї.
Крім того, Верховним Судом уже неодноразово висловлено правову позицію щодо різних питань, що виникали у зв`язку з процедурою реформування органів прокуратури, запровадженої  Законом №113-ІХ, а зміст вимог заявника, з посиланням на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, свідчить про те, що ОСОБА_1 , лише формально послався на певні норми, однак фактично просить Суд надати роз`яснення щодо їхнього застосування у загальних випадках, що безпосередньо не пов`язані з предметом цього спору.
Інші аргументи скарги зводяться до часткового опису обставини справи, наведення власних міркувань щодо проведеної процедури реорганізації органів прокуратури, з посиланням на Конституцію України, міжнародно правові акти та правовий висновок Верховного Суду  з приводу змін в організації роботи органу, сформований у постанові Суду у справі №803/1157/16, обставини у якій не є подібними до спірних правовідносин.
Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду або про незастосування такого висновку, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.       
Суддя                                                                                                                           С.А. Уханенко