ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/789/21	Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І. 	
Провадження № 33/817/715/21 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши у м. Тернополі апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - адвоката Вальчук М. М. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської обл. від 01 грудня 2021 р., якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                             В С Т А Н О В И В:
Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави, та позбавлено права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
На вказане рішення суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Вальчук М. М. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вважає оскаржувану постанову необ`єктивною, незаконною і необґрунтованою, ухваленою з істотними порушеннями норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що вини у вчиненні вищевказаного правопорушення ОСОБА_1 не визнає, оскільки не керував транспортним засобом 31.07.2021 в 00.20 год в м. Ланівці по вул. Привокзальна за описаних в протоколі обставин в стані алкогольного сп`яніння, а тому і відмовився від проходження огляду. У матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль здійснював рух за описаних в протоколі обставин, а ОСОБА_1 виконував функції водія.
Не зафіксовано даних обставин і на відеозаписі, долученому працівниками поліції. Відеозапис розпочинається з моменту, коли автомобіль перебуває в нерухомому стані, а ОСОБА_1 перебуває за межами транспортного засобу. На відеозаписах відсутні дані про дату та час їх створення, а також відсутні в матеріалах справи і будь-які докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Вказує, що у зв`язку із цим ним оскаржено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №047331 від 31.07.2021, копія якої знаходиться в матеріалах справи.
Також на адресу суду надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якій захисник зазначив, що в матеріалах справи відсутнє направлення в медичний заклад, акт, яким водія відсторонили від керування транспортним засобом.
Звертає увагу суду на те, що відеофіксація, наявна в матеріалах справи, здійснювалась на мобільний телефон поліцейського, що ставить під сумнів достовірність такого доказу.
Письмові пояснення свідків, на які зіслався місцевий суд у оскаржуваній постанові, на думку апелянта, є неналежним доказом, оскільки останні не допитувались в судовому засіданні.
Всі наведені вище обставини, на переконання апелянта, свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є доказом доведення вини особи.
До початку розгляду справи по суті на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 та його захисника — адвоката Вальчук М. М. про розгляд справи у їх відсутності, апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити, у зв`язку з чим вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі ОСОБА_1 та його захисника — адвоката Вальчук М. М.
Розглянувши матеріали справи та доводи доповненої апеляційної скарги, прихожу до висновку, що доповнена апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 31 липня 2021 року о 00 годин 20 хвилин по вул. Привокзальній в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest-6820 на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції обґрунтовано керувався наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 31липня 2021 року серії ДПР18 № 466585, поясненнями ОСОБА_1 , з яких вбачається, що він 31 липня 2021 року о 00 годин 20 хвилин по вул. Привокзальній в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та проїхати в медичний заклад відмовився, свою вину визнав, поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з яких вбачається, що 31 липня 2021 року ОСОБА_1 у їх присутності від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного пристрою Drager та в медичному закладі відмовився.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2021 інспектором СРПП №2 (м. Ланівці) КРВП ГУНП в Тернопільській області Мосейком В. А. щодо ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №047331, згідно якої 31.07.2021 року о 00 год. 20 хв. у м. Ланівці по вул. Привокзальній водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху по вул. Незалежності не увімкнув покажчика повороту праворуч, повертаючи на вул. Привокзальну, чим порушив п.п. 9.2.б ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Зважаючи на те, що дана постанова у встановленому законом порядку не скасована, а отже набрала законної сили, вважаю, що транспортний засіб ОСОБА_1 працівниками поліції був зупинений законно, за наявності для цього підстав.
Та обставина, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується його письмовими поясненнями, які містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що він 31 липня 2021 року о 00 годин 20 хвилин по вул. Привокзальній в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та проїхати в медичний заклад відмовився, свою вину визнав, не довіряти поясненням ОСОБА_1 у суду підстав немає.
За таких обставин твердження захисника, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, є безпідставними та не підтверджені належними доказами по справі.
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 2.9 “а” Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп”яніння. 
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тобті ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №466585 від 31.07.2021.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав. 
Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №466585 від 31.07.2021 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.
Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.
Слушними є доводи апеляційної скарги в частині того, що відеофрагменти, які наявні в матеріалах справи, викликають сумнів у достовірності такого доказу.
З проглянутого апеляційним судом в порядку підготовки до апеляційного розгляду відеоматеріалу, наявного в матеріалах справи, вбачається, що працівники поліції здійснювали відеофіксацію про вчинення ОСОБА_1 правопорушення технічним пристроєм, який не передбачений нормами чинного законодавства.
Суддя апеляційного суду вважає за необхідне зазначити про те, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть вважатись належним доказом у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не містить посилань на такий технічний засіб, за допомогою якого здійснена відеофіксація, а також відсутністю на відеоматеріалах дати та часу здійснення такої фіксації, що нівелює доказове значення наданих працівниками поліції відеозаписів.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
У частині першій ст. 40 Закону № 580-VIII зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може:
- закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів;
- монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель
- фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.
Тобто працівники поліції для забезпечення публічної безпеки і порядку можуть використовувати фото- і відеозйомку, зроблену лише на пристрій, який закріплений на однострій, у/на службових транспортних засобах або встановлений стаціонарно.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 затверджена Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка передбачає застосування поліцейськими відеореєстраторів; портативних відеореєстраторів, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського, інших приладів, але не передбачає застосування мобільних телефонів.
Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кіно зйомки, відеозапису, засобів фото-і кіно зйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року, містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію власними мобільними пристроями.
Отже, як вбачається з наведеного, жодною нормою матеріального права не передбачено застосування працівником патрульної поліції, як зазначено в апеляційній скарзі мобільного телефону для фіксації факту порушення Правил дорожнього руху, оскільки така зйомка може робитись лише на пристрій, який закріплений на однострій, у/на службових транспортних засобах або встановлений стаціонарно.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на неналежність таких доказів як відеозаписи, які надані працівниками поліції із власного мобільного телефону, не можуть бути належними доказами у справі. 
Проте, працівниками поліції вимоги ст. 266 КУпАП виконані, оскільки в частині 2 цієї статті зазначається, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Так, до матеріалів справи долучені пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з яких вбачається, що 31 липня 2021 року ОСОБА_1 у їх присутності від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного пристрою Drager та в медичному закладі відмовився.
Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.
Щодо відсутності в матеріалах справи направлення в медичний заклад для огляду на стан алкогольного сп`яніння, то такі доводи є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд в медичному закладі, а тому відсутність вказаних документів в матеріалах справи при даних обставинах не є таким порушенням, яке тягне за собою скасування рішення місцевого суду.
Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом і в матеріалах справи немає будь-яких даних про його відсторонення, слід зазначити, що ст. 266 КУпАП в частині відсторонення водія від керування транспортним засобом не містить вимоги щодо долучення до матеріалів справи будь-яких даних, які б підтверджували факт відсторонення водія від керування транспортним засобом. 
Всі інші доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.
Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
За таких обставин постанова судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 р. підлягає залишенню без змін, а доповнена апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Вальчук М. М. - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Доповнену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Вальчук М. М. залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя