ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5640/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 лютого 2022 року                                                                                          м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

Головуючий суддя: 	Черпіцька Л.Т. 	
 	Пилипенко О.Є. 	
судді:	Собків Я.М. 	

за участю секретаря:                                                                              Ворона Д.О. 
 за участю: 
представника скаржника: Бугаєнко С.С.    

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у м. Києві   на   рішення   Окружного адміністративного суду м. Києва   від   03.09.21   у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління ДПС у м. Києві   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень  , 

В С Т А Н О В И Л А: 

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати, прийняті ГУ ДФС у м. Києві: податкове повідомлення-рішення №0025794205 від 13.03.2018 на суму 340,00 грн; податкове повідомлення-рішення №0025854205 від 13.03.2018 на суму 510,00 грн; податкове повідомлення-рішення №0025944205 від 13.03.2018 на суму 175354,65 грн; податкове повідомлення-рішення №0026024205 від 13.03.2018 на суму 14612,89 грн; податкове повідомлення-рішення №0025964205 від 13.03.2018 на суму 340,00 грн; податкове повідомлення-рішення №0025734205 від 13.03.2018 на суму 1953722,69 грн.
Позовну заяву обґрунтовано помилковістю висновків контролюючого органу у зв`язку з неправильним визначенням об`єкту оподаткування та відсутністю отриманого доходу, в результаті чого відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від "03" вересня 2021 р. позов задоволено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, від 07.06.2019 у справі №826/10609/18 визнано протиправним і скасовано наказ № 15095 від 22.12.2017 та визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 15095 від 22.12.2017, то такий юридичний факт є безумовною підставою для визнання незаконними, прийнятих за результатами такої перевірки, податкових повідомлень-рішень.
Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не врахував висновку Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 лютого 2021 року (справа №826/17123/18), згідно з яким вчинені контролюючим органом процедурні порушення під час призначення та проведення перевірки підлягають оцінці і з огляду на те, наскільки вони вплинули на можливість платника податків захистити свої права, та чи призвели установлені процедурні порушення до необґрунтованості чи помилковості висновків контролюючого органу. Також скаржник вважає, що суди порушили вимоги частини четвертої статті 9 КАС України, не дослідивши суть порушення, встановленого за наслідками податкової перевірки.
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві заявило клопотання про здійснення процесуального правонаступництва відповідача у справі.
Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Пунктом 2 зазначеної постанови визначено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р оголошено про початок роботи Державної податкової служби України.
Отже, Головне управління ДПС у м. Києві є належним відповідачем у даній адміністративній справі.
Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби від 30 вересня 2020 року № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у Київській області).
Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом Державної податкової служби України Про утворення територіальних органів Державної податкової служби від 30 вересня 2020 року № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Головне управління ДПС у Київській області.
Наказом Державної податкової служби України Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій від 24 грудня 2020 року №755 розпочато з 1 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30 вересня 2020 року №529 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 Постанови №893.
Враховуючи викладене, колегія суддів допускає процесуальну заміну Головного управління ДФС у м. Києві відповідно до частини 1 статті 52 КАС України з на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011).
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДФС у м. Києва на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 №752/21365/16-к про призначення позапланової невиїзної перевірки, та відповідно пп. 78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010, зі змінами та доповненнями, та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, наказу ГУ ДФС у м. Києві за № 15095 від 22.12.2017 провело документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 21.10.2016.
За результатами перевірки складено акт "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 21.10.2016" від 30.01.2018 № 388/26-15-42-05/ НОМЕР_1 та встановлено наступні порушення вимог діючого законодавства:
п.49.2 ст. 49 з урахуванням вимог п.п. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України під 02.12.2010 р. за №2755-VI із змінами та доповненнями не подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2016р., за 2016 рік;
п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями, п.1 "Порядку ведення Книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №1637 від 15.12.2011 та №579 від 19.06.2015 - не надано на перевірку Книгу обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість;
абз. 3 п.291.4 ст. 291, п.п. 298.2.3 п.298.2 ст. 298, п.293.4 ст. 293, п.292.1, п.292.6, п.292.13, п.292.14 ст. 292, гл. І p. XIV Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р. з урахуванням змін та доповнень - не застосовано ставку єдиного податку у розмірі 5% до суми доходу в сумі і 4984000,0 грн, та не перераховано до бюджету єдиного податку в сумі - 249200.0 грн, не застосовано ставку єдиного податку у розмірі 15% до доходу на суму перевищення в розмірі - 8758521,0 грн та не перераховано до бюджету єдиного податку в сумі - 1313778,15 грн;
п.177.10 ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями - не надано книгу обліку доходів та витрат;
п.49.1, п.49.2 ст. 49 з урахуванням вимог п.п. 49.18.5 п.49.18 ст. 49, п.177.1, н.177.2. п.п. 177.5.2 п.177.5 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями - не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за ІІІ кв. 2016 р., 2016 рік.;
п.2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 із змінами та доповненнями - не нараховано, та не перераховано до бюджету за 2016 рік єдиний внесок на загальну суму - 5423,0 грн;

п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України № 2756-VI від 02.12.2010 р. зі змінами та доповненнями і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 занижено валовий дохід за 2016 р. в розмірі - 779354,0 грн, та неперераховано ПДФО на загальну суму - 140283,72 грн;
п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX інші перехідні положення Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, із змінами та доповненнями - занижено суму оподаткованого (чистого) доходу за III-IV кв. 2016р. в розмірі і 779354,0 грн, в результаті чого не перераховано до бюджету військового збору у сумі - 11690,31 грн.
На підставі акту перевірки відповідачем сформовані: податкове повідомлення-рішення №0025794205 від 13.03.2018 на суму 340,00 грн, податкове повідомлення-рішення №0025854205 від 13.03.2018 на суму 510,00 грн, податкове повідомлення-рішення №0025944205 від 13.03.2018 на суму 175354,65 грн, податкове повідомлення-рішення №0026024205 від 13.03.2018 на суму 14612,89 грн, податкове повідомлення-рішення №0025964205 від 13.03.2018 на суму 340,00 грн, податкове повідомлення-рішення №0025734205 від 13.03.2018 на суму 1953722,69 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернуся до суду з позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).
Згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.
Зокрема, відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.
Водночас пунктом 78.4. ст. 78 ПК визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
У силу вимог п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Пунктом 79.3 статті 79 ПК України передбачено, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.
Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Про обґрунтованість такого висновку також свідчить п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України, який встановлює, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
З`ясовуючи, чи були дотримані контролюючим органом вимоги, з якими Податковий кодекс України пов`язує виникнення у контролюючого органу права приступити до здійснення перевірки платника податків, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2017 Начальник Головного управління ДФС у м. Києві прийняв наказ №15095 про проведення документальної планової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 21.10.2016. Перевірку наказано провести тривалістю 10 робочих днів з 10.01.2018 по 23.01.2018.
Наказ прийнято відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України, п. 2 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" та на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 № 752/21365/16-к.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 у справі №826/10609/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві задоволено позовні вимоги, зокрема:
визнано протиправним і скасовано наказ Начальника Головного управління ДФС у м. Києві № 15095 від 22.12.2017 про проведення документальної позапланової перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 21.10.2016;
визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу Начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 15095 від 22.12.2017.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 у справі №826/10609/18 набрало законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини протиправності наказу ГУ ДФС у м. Києві № 15095 від 22.12.2017 та протиправності дій ГУ ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу №15095 від 22.12.2017, установлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019, не потребують доказуванню у розглядуваній адміністративній справі.
Як зазначено в п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).
У свою чергу, положеннями п. 86.8 ст. 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на прийняття податкового повідомлення-рішення.
Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.
Отже, нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів встановлені умови та порядок проведення перевірок. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
У випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, від 07.06.2019 у справі №826/10609/18 визнано протиправним і скасовано наказ № 15095 від 22.12.2017 та визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 15095 від 22.12.2017, то такий юридичний факт є безумовною підставою для визнання незаконними, прийнятих за результатами такої перевірки, податкових повідомлень-рішень.
Суд звертає увагу на те, що схожий підхід до застосування норм права за встановлених обставин скасування наказу про проведення перевірки на підставі судового рішення, що набрало законної сили, підтверджується чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, зокрема постановами від 03 червня 2021 року у справі № 822/1660/18, від 21 січня 2021 року у справі №   826/3200/14, від 24 листопада 2021 року у справі № 826/17043/18, від 17 грудня 2021 року у справі № 823/1601/18.
З огляду на наведене, доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції при вирішенні цього спору висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 лютого 2020 року (справа №826/17123/18), не знайшли свого підтвердження.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.
Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається. 

Керуючись ст.ст.241,242,310,316,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у м. Києві   залишити без задоволення.  
Рішення   Окружного адміністративного суду м. Києва   від   03.09.21   залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2022 року 

Головуючий суддя: 	Л.Т. Черпіцька 	
судді:	О.Є. Пилипенко 	
 	Я.М. Собків