ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/895/21 Справа № 205/2717/20 	  	Головуючий у першій інстанції:  Остапенко Н. Г. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Слуцькій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, – 

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір №б/н від 07.02.2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, ОСОБА_2 зобов`язання за договором належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, станом на 18.04.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 6786,87 грн., що є тілом кредиту. Оскільки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, відповідач ОСОБА_1 була зареєстрована з позичальником на час його смерті за однією адресою, вона є такою, що прийняла спадщину, в тому числі за зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк». Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 6786,87 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 23 жовтня 220 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 122-123, 143). 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ «ПриватБанк», яке долучене до матеріалів справи (а.с. 182). У зв`язку з відсутністю відповідача за відомою суду адресою, що також відповідає відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 05.11.2020 року, сповіщення ОСОБА_1 здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади (а.с. 155, 191, 183-184). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_2 (позичальник) від 07.02.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту (а.с.12). 
Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом.
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, якими передбачено, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку – 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови, - позичальником не підписані (а.с. 13-46). 
Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. 
Встановлено, що позичальник  ОСОБА_2   ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 20 квітня 2017 року (а.с. 50). 
На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.02.2011 року, згідно якого, станом на дату смерті позичальника 18.04.2017 року банком нарахована заборгованість за тілом кредиту в сумі 6786,87 грн. (а.с. 10 зворот). 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин). 
Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18). 
Встановлено, що 10 серпня 2017 року позивач звернувся до Другої дніпровської нотаріальної контори з претензією кредитора від 29.07.2017 року, що підтверджується копією вказаної претензії, копією Реєстру згрупованих відправлень рекомендованих листів та копією поштової квитанції від 10.08.2017 року (а.с. 51-52, 53, 79 зворот). 
Отже, банк пред`явив свої вимоги до спадкоємців 10 серпня 2017 року, звернувшись до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. 
Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 19.05.2020 року №6/5-311, позичальник  ОСОБА_2 , що помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 ; разом зі спадкодавцем на час смерті були зареєстровані ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 92). 
Відповідно до повної копії спадкової справи №651/2017 до майна  ОСОБА_2 , що помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Другою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі вимоги АТ КБ «ПриватБанк», із заявами про прийняття спадщини чи заявами про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 79-91). 
За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). 
Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Відповідно до листа Новокодацького відділу ДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02.09.2021 року №1551/20.17-35, актового запису про шлюб на ОСОБА_2 (позичальник) з ОСОБА_1 (відповідач) в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено (а.с. 171). 
Згідно копії актового запису №4007 від 11.11.1977 року про народження, складеного відділом запису громадянського стану Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 173). 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність спадкоємця першої черги, який не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини; враховуючи непредставлення суду доказів того, що ОСОБА_5 (відповідач у справі) є спадкоємцем першої черги і, відповідно, прийняла спадщину після  ОСОБА_2 , що помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 07.02.2011 року, що був укладений з позичальником  ОСОБА_2 . 
Колегія наголошує, що ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі банком не зазначено ступінь спорідненості позичальника та відповідачки.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси. 
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. 
Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17). 
На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача. 
Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, пов`язавши цей строк лише з фактом подання позовної заяви до суду. У вказаній нормі закону не встановлено обов`язку кредитора спадкодавця пред`явити свої вимоги до спадкоємця лише шляхом звернення до суду. Така вимога може бути подана письмово безпосередньо до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. 
Таким чином, в задоволенні позову має бути відмовлено, у зв`язку з його подачею до неналежного відповідача, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2020 року – змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. 
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова