П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/5574/21
Провадження № 22-ц/4815/87/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С.С.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2021 року у складі судді Галінської В. В., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 15 хвилин, повний текст рішення складено 22 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі 800,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 28 березня 2016 року і досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості № 50566 від 18 березня 2021 року зі сплати аліментів, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 28.03.2016 по 01.03.2021 становить 109 333,67 грн.. Внаслідок прострочення ОСОБА_2 оплати аліментів пеня за прострочення їх сплати становить 239 625,46 грн. за період з 28 березня 2016 року по 31 грудня 2016 року, проте із врахуванням вимог ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає до стягнення має становити 100% заборгованості по сплаті аліментів, що складає 109 333,67 грн..

Рішенням  Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 14412,45 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 908,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за виникнення заборгованості зі сплати аліментів вмотивована передбаченим ч.1 ст.196 СК України правом одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожний день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Часткове задоволення позову зумовлене помилковим обрахуванням позивачкою розміру заборгованості зі сплати аліментів у заявлений період, що покладений в основу нарахування суми пені.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що суд помилково взяв до уваги період нарахування пені з 28.03.2016 року по 31.12.2016 року та доводить, що ст. 196 СК України не встановлено жодних обмежень періоду нарахування пені, і, навпаки, зазначено, що вона нараховується за кожен день прострочення. Пояснює, що у зв`язку із тривалою несплатою відповідачем аліментів на утримання дітей та утворення заборгованості в сумі 109 333,67 грн., вона була змушена звертатися до суду за захистом прав неповнолітніх дітей. Вважає, що у цьому спорі діє презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, і саме на відповідача покладено тягар доказування протилежного. Зазначає, що пеня нею була обрахована за період з 28 березня 2016 року по 31 грудня 2016 року на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, і саме такий спосіб нарахування пені за прострочення сплати аліментів висловила у своїй правовій позиції Велика Палата Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15-ц. Вказує на порушення процесуальних норм, які виявилися у недотриманні порядку долучення доказів відповідачем. Покликаючись на порушення інтересів дітей на належне утримання від їх батька, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано. 

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 28 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

На виконанні у державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 51488366 з примусового виконання виконавчого листа № 569/3837/16-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 16 червня 2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язується сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надано розрахунок заборгованості по аліментах від 18.03.2021 № 50566. Відповідно до даного розрахунку, станом за період з березня 2016 року по 01 березня 2021 року сукупний розмір заборгованості по аліментах становить 12405,53 грн. Відповідно до розрахунку жодних платежів відповідачем на виконання рішення суду не було здійснено.

Відповідно до повідомлення розрахунку заборгованості від 03.10.2018 року № 88067,виданого державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вбачається, що за грудень 2016 року боржником ОСОБА_2 сплачено 194,00 грн., що підтверджується квитанцією КБ «ПриватБанк» на здійснення перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 194,00 грн.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем фактично не сплачувалися, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_5 просила стягнути неустойку за період з 28 березня 2016 року по 31 грудня 2016 року, сума якої становить 239 625,46 грн., однак із врахуванням вимог ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає до стягнення має становити 100% заборгованості по сплаті аліментів, що складає 109 333,67 грн..

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Виходячи з того, що аліменти є періодичним платежем, який повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць  та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий порядок вирішення питання про стягнення пені використаний у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), і він спростовує доводи апеляційної скарги про неправомірність обрахування розміру пені.

Разом з тим, частиною першою ст.196 СК України імперативно встановлено, що сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментах на дитину.

Матеріали справи містять два розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, наданих державними виконавцями, в одному з яких враховано здійснення оплати аліментів за грудень 2016 року у розмірі 194,00 грн., що підтверджується квитанцією, а в іншому ця сума не врахована. 

Щодо покликання апеляційної скарги на порушення процесуальних норм в частині врахування квитанції про сплату суми 194,00 грн., то вони судом відхиляються, оскільки зазначена сума внесена і врахована державним виконавцем при визначенні розміру заборгованості з і сплати аліментів, викладених у відповідному розрахунку заборгованості, котрий є належним доказом у справі.

На думку суду, обґрунтованим є врахування часткової сплати аліментів в грудні 2016 році у розмірі 194,00 грн. та відповідно здійснити перерахунок пені за грудень 2016 року, розмір якої становить 21314,96 грн., а загальний розмірі пені за прострочення сплати аліментів за 2016 рік становить 236684,42 грн.

Законом України від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України, зокрема, частину першу викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.».
Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18).

Оскільки заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2016 року по 31 грудня 2016 року (із врахуванням здійснення оплати 194,00 грн.) становить 14 412,45 грн. та підтверджується належними доказами, а відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у цей період, суд приходить до переконання, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. 

Разом з тим, як зазначалося вище, імперативна норма ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України обмежує неустойку 100 відсотками заборгованості, то за період з 28.03.2016 по 31.12.2016, а розмір заборгованості по аліментах за вказаний період становить 14412,45 грн., то саме в такому розмірі і підлягає до стягнення пеня за прострочення сплати аліментів.

Оцінюючи обставини справи в сукупності з нормами закону, якими вони врегульовані, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність часткового задоволення місцевим судом позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.
Судді:                                                                Гордійчук С. О.
                                                       Шимків С. С.