Номер провадження: 22-ц/813/309/22 
Номер справи місцевого суду: 521/2707/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01.04.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №521/2707/20 за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року у складі судді Маркарової С.В., -
в с т а н о в и в :

Позивач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, звернувшись 20 лютого 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та в період з 1 червня 2016 року по 31 жовтня 2019 року отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Відповідач особа з інвалідністю П групи виховує дитину ОСОБА_2 , 2005 року народження. За результатами проведення верифікації та ретельної перевірки особової справи отримувача державних допомог з`ясовано, що відповідач неодноразово надавала недостовірні відомості про майно, яке належить родині, а саме в деклараціях про доходи та майновий стан від 1 червня 2016 року, від 1 грудня 2016 року, від 2 червня 2017 року, від 4 грудня 2017 року, від 6 червня 2018 року, від 3 грудня 2018 року, від 4 червня 2019 року не вказувала про наявність у власності малозабезпеченої сім`ї другої квартири. Відповідно до інформаційної довідки від 7 жовтня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач з 28 березня 2016 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тобто другої квартири у володінні малозабезпеченої сім`ї, де загальна площа житла, яке належить родині, перевищує 21 кв.м на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв.м на сім`ю. В декларації про доходи та майновий стан відповідач не вказувала про наявність у власності малозабезпеченої сім`ї другої квартири, що суттєво вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги, та унеможливлює призначення державної допомоги на підставі рішення комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у виключних випадках. Внаслідок порушення пункту 10 діючого Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період 1 червня 2016 року по 31 жовтня 2019 року відповідач безпідставно отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в загальній сумі 96683,47 грн. Посилаючись на вказані обставини, відмову відповідача повернути кошти, позивач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 96683,47 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2102,00 грн. (а.с.1-5). 
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.60). 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року провадження у справі №521/2707/20 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №420/3551/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій незаконними та поновлення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї (а.с.80).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2020 року провадження у справі №521/2707/20 поновлено.
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, зазначивши у відзиві про визнання нею того, що проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; що з 1 червня 2016 року по 31 жовтня 2019 року отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям; що є особою з інвалідністю П групи, виховує сина ОСОБА_2 , 2005 року народження, який має статус дитини з інвалідністю; при цьому з іншими зазначеними в позовній заяві обставинами не погоджується. У вирішенні питання у позасудовому порядку було відмовлено. Після отримання повідомлення про припинення соціальної допомоги за відповідні періоди та повідомлення про обсяг надмірно виплачених коштів звернулася до суду, де отримала рішення про визнання незаконними дій щодо визначення обсягу надмірно виплачених коштів соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям сім`ї ОСОБА_1 за період з 1 червня 2016 року по 31 жовтня 2019 року в загальній сумі 96683,47 грн., визнання протиправним та скасування рішення, викладеного у формі повідомлення УСЗН в Малиновському районі від 23 жовтня 2019 року за №4193/14-14. Зокрема, цим судовим рішенням було встановлено, що друга квартира є непридатною для проживання, будинок знаходиться в аварійному стані, в квартирі немає опалення, електроенергії, наявний борг за комунальні послуги, що не зазначення відомостей про дане нерухоме майно не вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру. 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.129-131).
Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року стягнуто з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. (а.с.154-156).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 1 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на додаткове рішення.
В апеляційній скарзі Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати (а.с.160-165).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність додаткового рішення з підстав порушення норм процесуального права полягає у неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони. Департамент є бюджетною установою, що фінансується за рахунок коштів бюджету міста та коштів Державного бюджету, кошти виділяються виключно на виконання соціальних програм відповідно до чинного законодавства. Департамент вже поніс збитки у вигляді сплати судового збору в розмірі 2102,00 за подання позовної заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не доводить та не підтверджує відповідними доказами, в чому полягає неспівмірність витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач. Суд задовольнив до компенсації витрати на правничу допомогу у меншому розмірі, ніж понесено відповідачем, тому підстави для ще більшого зменшення розміру компенсації витрат відсутні. Вирішення даної справи на користь відповідача має вагоме значення, оскільки вирішувалось питання щодо стягнення грошової суми у розмірі 96683,47 грн., яка є дуже великою для малозабезпеченої сім`ї, що складається з одинокої матері інваліда 2 групи та неповнолітнього сина (дитини з інвалідністю). Родичів сім`я не має, допомогти нікому, всі грошові кошти, які отримуються, витрачаються на забезпечення ОСОБА_1 та дитини здоров`я і життя. У разі вирішення справи не на її користь, змушена була б нести додатковий, непосильний тягар щодо сплати великої грошової суми. Посилання на те, що позивач є бюджетною установою та вже поніс витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви, не приймаються, так як позивач міг запобігти будь-яким витратам, якщо б не вчиняв протиправних дій та вирішив спір у досудовому порядку. 
Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).
       До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
        ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн., що підтверджено Договором про надання правової (правничої) допомоги №13 від 13 жовтня 2020 року, укладеним між адвокатом Гречком І.О. Адвокатського об`єднанням «Юридична консультація Малиновського району м. Одеси» та ОСОБА_1 , предметом якого є надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, по цивільній справі №521/2707/20; Ордером серія ОД №601152 від 13 жовтня 2020 року; детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; Актом від 28 жовтня 2020 року приймання-передачі послуг №13 за Договором №13 від 13 жовтня 2020 року про надання правової допомоги; квитанцією №13/1 про сплату послуг на правничу допомогу в сумі 3500,00 грн., квитанцією №13/2 про сплату послуг на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. тощо.
Витрати на професійну правничу допомогу є фактичними витратами відповідача, витрати безпосередньо пов`язані з розглядом справи, розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для відповідача.         
       Розподіл судових витрат врегульовано статтею 141 ЦПК України, відповідно до положень пункту 2 частини 2 даної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
       Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн. понесені та документально підтверджені, отже, виходячи з відмови в позові, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. 
Критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін дотримано. 
Понесені витрати бути фактичними та неминучими, їх розмір обґрунтований.
Суд зважив на клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та стягнув такі частково в сумі 1000,00 грн.
Правові підстави для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу відсутні, рівно як і для скасування додаткового рішення суду, яким такі витрати стягнуто частково. 

Керуючись ст.ст.367, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков 

Є.С.Сєвєрова