ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року 
м. Київ
Справа №  925/735/20 

Верховний Суд у складі суддів    Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,    Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.; 

за участю представників сторін:
ОСББ "Роза-30" - Івашкової Н.Є., Сологуба С.Г.,
ТОВ "УК "Нова якість "Дільниця 24" - Підгорного М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Роза-30"
на постанову       Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 
та рішення Господарського       суду Черкаської       області       від 16.11.2020 
у справі       № 925/735/20
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Роза-30" 
до: 
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінська компанія "Нова якість" дільниця 24",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехбудконструкція"
про зобов`язання вчинити дії, пов`язані з припиненням дії договору № 503 від 20.05.2019.

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Роза-30" (далі -  ОСББ "Роза-30", позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінська компанія "Нова якість" Дільниця 24" (далі - ТОВ "УК "Нова якість" Дільниця 24", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехбудконструкція"(далі -  ТОВ "Сантехбудконструкція", відповідач-2) про зобов`язання вчинити дії, пов`язані з припиненням дії договору № 503 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком      від 20.05.2019 (далі - договір №503) на виконання п.33, 35 договору, а саме, передати ОСББ "Роза-30" наявну технічну документацію на будинок (технічний паспорт, інвентаризаційну справу, проект, креслення мереж електромережі, креслення мереж водовідведення, водопостачання, теплопостачання, газопостачання, технічна документація на ліфти); інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку та інженерних систем за строк дії договору; інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів та інженерних систем за строк дії договору; дані бухгалтерського обліку доходів та витрат на утримання багатоквартирного будинку за строк дії договору; судові витрати стягнути з відповідача.

Позивач доводив настання у відповідачів обов`язку виконання зобов`язання з  передачі на користь ОСББ "Роза-30"      техдокументації та супутньої інформації на будинок по вул. Гуржіївська, 30 у м. Черкаси внаслідок прийняття рішення про зміну форми управління будинком на підставі статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідачі заперечували проти позовних вимоги, вказуючи, що жоден із наявних у справі протоколів зборів засновників ОСББ не містить прямого запису про вирішення співвласниками питання щодо зміни форми управління будинком, а саме цю обставину, як таку що відбулася, доказує позивач для обґрунтування свого позову пунктом 33 Договору № 503 між сторонами.      

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.11.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021, в позові відмовлено повністю. 

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди виходили з того, що позивач не надав належних і достовірних доказів прийняття рішення співвласниками будинку по вул.Гуржіївська 30 у м. Черкаси про зміну форми управління будинком, належного      вручення повідомлення про це управителю за договором № 503 та припинення дії Договору № 503 між сторонами, що унеможливлює покладання на відповідачів обов`язків передачі документації на будинок.
Суди зазначили, що відповідач1 та відповідач2 є самостійними юридичними особами, які окремо проводять свою господарську діяльність, і ТОВ "Сантехбудконструкція" вже не є стороною договору № 503, а відтак ці обидва відповідачі одночасно не можуть бути солідарно зобов`язаними перед позивачем. 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

20.05.2019 між ТОВ "Сантехбудконструкція" (управитель) та від імені співвласників будинку виконавчим комітетом Черкаської міської ради укладено договір № 503 від 20.05.2019 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком(далі - договір).

10.09.2019 між позивачем та ТОВ "Управлінська компанія "Нова якість"      Дільниця 24"      як правонаступником ТОВ "Сантехбудконструкція" підписано додаткову угоду № 1 про зміну ціни послуги з управління. 

За умовами договору № 503 управитель зобов`язується надавати      співвласникам будинку по вул. Гуржіївська, 30 у м. Черкаси послуги з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління. 

Згідно з пунктами 30, 31 цей договір укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його підписання з автоматичною пролонгацією за відсутності заперечень сторін.

Згідно з пунктами 33, 35 договору, якщо протягом строку дії цього договору співвласники приймають рішення про зміну форми управління будинком або про обрання іншого управителя, цей договір достроково припиняється через два місяці з дати отримання управителем повідомлення від співвласників (уповноваженими ними особи) про таке рішення. 

У разі припинення дії договору не пізніше дня, що настає      за днем припинення дії      договору, управитель передає новому управителю багатоквартирного будинку чи особі, уповноваженій співвласниками або об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та інформує про це органи місцевого самоврядування: наявну техдокументацію на будинок, інформацію про виконані роботи з техобслуговування, про аварійні ситуації та ін. 

27.06.2019 ТОВ "УК "Нова якість" Дільниця 24" зареєстровано  шляхом виділу з ТОВ "Сантехбудконструкція", про що записано у статуті відповідача1, а саме      - ТОВ "Управлінська компанія "Нова якість" Дільниця 24"      є правонаступником ТОВ "Сантехбудконструкція" в питаннях надання послуг з управління багатоквартирними будинками, в т.ч.      за договором № 503 щодо будинку по вул.Гуржіївська, 30 у м. Черкаси. 

З протоколу № 2 загальних зборів ОСББ "Роза-30" від 15.10.2019 (протокол оформлено 24.10.2019) вбачається, що зборами прийнято рішення по пункту 3 Порядку денного про схвалення дій правління ОСББ стосовно двох оповіщень управляючої компанії "Нова якість", затвердження дати остаточного початку роботи ОСББ з 27.11.2019 враховуючи двомісячний строк розірвання "Типового договору" з управителем. Направити відповідне оповіщення ТОВ "Сантехбудконструкція"      та у міськвиконком м. Черкаси. Направити письмову вимогу негайно віддати технічну документацію на будинок, а в разі її відсутності вимагати її виготовлення за рахунок управителя, у разі повної відмови - подати заяву в суд. 

За твердження позивача, 17.07.2019 головою правління ОСББ "Роза-30" повідомлено відповідача-2 про створення ОСББ та про необхідність у зв`язку із цим передати технічну документацію на будинок.

30.09.2019 після державної реєстрації ОСББ "Роза-30" головою правління повторно направлено лист до відповідача-2 з повідомленням створення ОСББ, його державну реєстрацію та прийняття рішення про самостійне утримання будинку.

04.12.2019 позивачем отримано відповідь від відповідача-2, в якому товариство повідомило про оптимізацію та створення правонаступника ТОВ "УК "Нова якість Дільниця  24".

На вищевказані листи позивачем також отримано відповідь від відповідача-1 про невизнання факту дострокового розірвання договору № 503 від 20.05.2019.

Позивач доводить настання у відповідачів обов`язку виконання зобов`язання по передачі на користь ОСББ "Роза-30" техдокументації та супутньої інформації на будинок по вул. Гуржіївська, 30 у м. Черкаси внаслідок прийняття рішення про зміну форми управління будинком.

Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 

Одним із способів захисту прав, передбачених статті 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі. При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 

За змістом статті 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", який регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

У відповідності до положень статей 1, 9, 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"    управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем.

Отже за змістом частини 1      статті 9 вказаного Закону передбачено три окремі самостійні форми управління багатоквартирним будинком, а саме управління:
1) співвласниками, якими вважаються власники квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (пункт 5 частини 1      статті 1);
2) управителем, зокрема, фізичною особою - підприємцем або юридичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримування та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (пункт 7 частини 1      статті 1 Закону);
3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку (асоціацією співвласників багатоквартирних будинків).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання; вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Статтею 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком об`єднання здійснюють через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

За приписами статей 13, 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. Кожен із співвласників має право одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання, знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки.

Частинами 1, 18 та 19 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

Колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об`єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж.

У разі відсутності документації на багатоквартирний будинок колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, протягом півроку з дня державної реєстрації об`єднання відновлює її за власний рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позову суди обґрунтували свої висновки тим, що для застосування п. 33 Договору № 503 між сторонами повинні відбутися в сукупності таких обставин: прийняття рішення співвласниками будинку про зміну форми управління будинком; направлення управителю повідомлення від співвласників чи від уповноваженої ними особи про таке рішення, чого у даному випадку встановлено не було. Такі ж положення передбачені абз. 4 частини 5 статті 13 Прикінцевих та перехідних положень      Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".      

Суди визначилися, що   протокол № 2 загальних зборів ОСББ "Роза-30" від 15.10.2019 не містить прямого запису про те, що співвласники будинку прийняли пряме рішення саме про зміну форми управління будинком з ТОВ "Управлінська компанія "Нова якість" дільниця 24" на саме ОСББ. Цей протокол стосується схвалення дій правління ОСББ які могли б бути похідними від такого рішення. 

Згідно протоколу № 1 від 15.07.2019 установчих зборів ОСББ "Роза-30" до переліку питань порядку денного не вносилося та не вирішувалося питання про обрання/зміну форми управління багатоквартирним будинком. 

При цьому вказали, що наданими позивачем доказами, а саме, укладення ОСБББ від свого імені та виконання договорів на періодичну перевірку димовентиляційних каналів, про надання послуг з розподілу електроенергії, про постачання електричної енергії і протилежними доказами позивача, не може бути замінено рішення про зміну форми правління.

За висновками судів, наявне у справі листування сторін  без доказів його   вручення першому чи другому відповідачу, може бути розцінене як  лише повідомлення управителя про рішення співвласників будинку про зміну управителя будинку (якщо таке рішення фактично не було прийнято співвласниками) та не може свідчити про забезпечення повноти дій на      виконання п. 33 Договору № 503 між сторонами.

Однак такі висновки є передчасними, зробленими без належного з`ясування всіх обставин у їх сукупності, що мають значення для встановлення наявності підстав для витребування у попереднього управителя, передбаченої законодавством документації на підставі частин 18, 19 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Частиною 2 статті 129 Конституції України  визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічний принцип закріплено у частині другій статті 2, частині першій статті 13 ГПК України.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарт доказування - спеціальні норми, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто, в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Суд звертає увагу, що 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким були, зокрема внесені зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на    нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

За змістом статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі    №924/233/18).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") звернув увагу, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

ЄСПЛ у рішенні від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Верховний Суд зауважує, що саме суд має забезпечити право особи на справедливий суд (справедливу судову процедуру). 

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Зазначивши, що  для застосування п. 33 договору № 503 повинні відбутися обставини в їх сукупності, а саме, прийняття рішення співвласників про зміну форми управління будинком та направлення управителю повідомлення про таке рішення, суди виходили з відсутності в протоколі загальних зборів прямого запису про зміну форми управління та недоведеного позивачем факту вручення відповідачам повідомлення від співвласників ОСББ "Роза-30" про прийняття ними рішення щодо зміни форми управління будинком.

При цьому, в подальшому дійшли суперечливих висновків що, оскільки ТОВ "Управлінська компанія "Нова якість" дільниця 24" не надала доказів офіційного та своєчасного направлення на адресу позивача відомостей про своє правонаступництво за ТОВ "Сантехбудконструкція" і не відомо, з якого моменту позивач знав про зміну складу сторін у договорі № 503, відтак до дати офіційного повідомлення позивача з боку першого відповідача про своє правонаступництво за ТОВ "Сантехбудконструкція" у договорі № 503, всі належні дії позивача по повідомленню ТОВ "Сантехбудконструкція" про зміну форми управління будинком суд вважав би правомірними.

Висновки про неповідомлення управителя про зміну форми управління та припинення дії договору № 503 ґрунтуються виключно на доводах відповідачів, без належного дослідження доводів позивача та доказів, наданих на їх підтвердження, зокрема, щодо листування між сторонами відповідно до звичаїв ділового обороту між ОСББ м. Черкаси та ТОВ "Сантехбудконструкція", ТОВ "Управлінська компанія" "Нова якість" Дільниці 1-40, що підтверджується іншими листами відповідачів; щодо факту обізнаності відповідача1 з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №105 від 30.01.2020 "Про дострокове припинення договорів з управителем про надання послуги з управління багатоквартирним будинком",  про визнання незаконним та скасування якого відповідач1 звертався з позовом у справі №925/588/20.

Відмовляючи у задоволенні позову лише на підставі аналізу протокол № 2 загальних зборів ОСББ "Роза-30" від 15.10.2019, який, за висновками судів, не містить прямого запису про зміну форми управління будинком з ТОВ "Управлінська компанія "Нова якість" дільниця 24" на ОСББ,  суди першої та  апеляційної інстанції в порушення положень статті 237 ГПК України не здійснили належного дослідження обставин справи, наявних в ній матеріалів та доказів у їх сукупності, що стосуються обставин створення ОСББ "Роза-30", обрання органів правління та затвердження Статуту (положення якого  судами не досліджувались), а також державної реєстрації об`єднання, якою засвідчується момент передачі співвласниками в управління об`єднанню багатоквартирного будинку.

В той же час, необхідність встановлення вказаних обставин прямо впливає на встановлення умов щодо наявності/відсутності у позивача права витребування у попереднього управителя будинком спірної документації, як і обов`язку відповідача передати вказану документацію новому управителю, на підставі частин 18, 19 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Правові позиції щодо застосування частини 18 статті 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" відносно обов`язку попереднього балансоутримувача будинку передати примірник документації на будинок об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку, який виникає у нього з дня державної реєстрації об`єднання та не залежить від прийняття об`єднанням рішення про передачу йому функцій з управління будинком та про прийняття будинку на баланс, оскільки будь-яких інших умов, крім державної реєстрації об`єднання, для передачі документації від попереднього балансоутримувача Законом не визначено,  викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/6167/18, та підтверджується стало практикою, викладеною у  постановах Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 925/610/20, від 02.09.2021 у справі №925/1068/20, від 01.06.2021 у справі № 925/318/20, від 13.11.2019 у справі №917/1208/18, від 11.06.2019 у справі № 921/753/16-г/11.

Відтак вказані висновки також підлягають врахуванню до правовідносин у справі № 925/735/20 в силу вимог частини четвертої статті 236 ГПК України.

Зважаючи на наведе вище у своїй сукупності суд констатує, що неповне встановлення судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактичних обставин справи щодо прийняття установчими зборами співвласників вказаного багатоквартирного будинку рішення про створення ОСББ, державної реєстрації ОСББ, формальний підхід до питання повідомлення про це особу, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, свідчить про порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, 269, частини п`ятої статті 236 ГПК України, та передчасність висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, оскаржувані рішення та постанова не можуть вважатися такими, що відповідають критеріям справедливого судового розгляду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті    308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

За таких обставин, беручи до уваги, що судами порушено принцип повноти оцінки доказів та їх відображення у судовому рішенні, яким вирішувався спір по суті, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, встановлених статтею 300 ГПК України, не може встановлювати обставини, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку,  враховуючи допущені порушення норм процесуального права, прийняті у справі рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, здійснивши дослідження у сукупності наявних в матеріалах справи доказів,  з урахуванням правил та критеріїв їх оцінки визначених ГПК України, і залежно від встановленого, у відповідності з чинним законодавством з урахуванням  правових висновків Верховного Суду, вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

Судові витрати

Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310,  315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Роза-30" задовольнити.

2. Постанову    Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 та рішення Господарського       суду Черкаської       області       від 16.11.2020 у справі №925/735/20 скасувати.

3. Справу № 925/735/20  передати на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя                                                             Огороднік К.М.

Судді                                                                                             Жуков С.В.

                                                                                          Ткаченко Н.Г.