ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року                   м. Дніпро                                         Справа №  904/4445/21
     Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),
суддів:                       Чус         О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ"  
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2021 р. 
( суддя  Панна С.П., м. Дніпро, повний текст рішення складено 19.08.2021 р.) 
у справі
за позовом 
Регіонального відділення Фонду державного майна України 
по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 
м.Дніпро, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ", 
м. Кривий Ріг 
про стягнення заборгованості з орендної плати, 
неустойки та виселення    
та 
за зустрічним позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ", 
м. Кривий Ріг
до Регіонального відділення Фонду державного майна України 
по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 
м.Дніпро 
про визнання договору оренди поновленим 
на той самий строк і на тих самих умовах

                                                 ВСТАНОВИВ:

1.       Короткий зміст позовних   вимог.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до  Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ", в якій просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ"  на користь Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Державного бюджету України заборгованість з орендної плати в позадоговірний  період у розмірі 114,59 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ" на користь Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Державного бюджету України заборгованість з неустойки у розмірі 94 678,04грн.; виселити  Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ" з займаного приміщення адміністративного значення та складу площею 279,2 кв.м., розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Щорса, б.35 на 1-му поверсі будівлі, що перебуває на балансі Криворізького навчально-виробничого центру.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.09.2020 р. строк дії договору оренди № 12/02-3737-ОД від 18.11.2009 р. закінчився, а лист про припинення дії договору оренди був направлений Орендарю 16.10.2020 р., з описом вкладення до цінного листа. Таким чином, у Орендаря виник обов`язок повернути орендоване майно Балансоутримувачу шляхом звільнення цього майна та підписання акта приймання-передачі. Враховуючи, що орендоване державне майно станом на дату звернення із цим позовом не повернуто Балансоутримувачу, Позивачем нараховано залишок не сплаченої заборгованості з орендної плати, за період 15.12.2020 р. по 15.03.2021 р., у розмірі 114,59 грн. та неустойку, за період з 15.10.2020 р. по 15.03.2021 р., у розмірі 94 678,04 грн., відповідно до положень ст. 785 ЦК України.
Від ТОВ "ХОНЕСТ" надійшла зустрічна позовна заява, в якій Товариство просить суд визнати  продовженим на тих самих умовах, строком на два роки та одинадцять місяців, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3737-ОД від 18.11.2009 р., з додатковими угодами від 06.02.2012 р, 13.06.2013 р., 14.01.2015 р., 26.04.2018 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області ( правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях ) - Орендодавець та ТОВ "Хонест" - Орендар.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ "ХОНЕСТ" посилається на безпідставність висновків по акту перевірки умов договору оренди, на продовження користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна ( будівель, споруд, приміщень ), сплату орендних платежів, що є підставою для визнання вказаного договору продовженим на той самий строк на тих самих умовах.
У відзиві на зустрічну позовну заяву, Регіональне відділення зазначило, що Актом перевірки виконання Відповідачем умов договору оренди нерухомого майна від 25.10.2018 р. встановлено, що для здійснення своєї діяльності орендар використовує частину будівлі адміністративного призначення ( договір від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД ) на момент проведення огляду приміщення площею 113,1 кв.м. використовуються орендарем під офіс - встановлені офісні меблі та техніка, приміщення площею 166,1 кв. м. використовуються під склад, встановлено обладнання морозильних камер. Вхід до складських та офісних приміщень здійснюється через бетонований майданчик площею 150,0 кв. м,. на момент проведення огляду на території майданчика знаходилися автомобілі та інше майно орендаря. Регіональне відділення неодноразово направляло на адресу Відповідача за первісним позовом претензій щодо стягнення недоотриманої орендної плати за незаконне користування державним майном ( від 20.02.2019 р. №11-11-01261, від 17.04.2020 р. № 11-11-0265 ), які були направлені простими листами, у зв`язку з браком коштів на відправлення поштової кореспонденції, а тому відсутні поштові квитанції, які б підтверджували направлення та отримання орендарем вищевказаних претензій. Позивач за первісним позовом зазначає, що перевірка, за результатами якої встановлено факт незаконного використання державного майна проведена на виконання доручення Прем`єр-міністра України від 21.06.2018 р. № 19693/1/1-18. Додатковою угодою від 26.04.2018 р. договір продовжено до 16.09.2020 р. Листом від 30.06.2020 р. орендар звернувся до Регіонального відділення з заявою щодо продовження дії договору, Регіональне відділення листом від 10.07.2020 р. № 16-02-03717 повідомило Орендаря про те, що з огляду на вимоги Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 03.10.2019 р., який вступив в дію 27.12.2020 р., рішення про продовження терміну дії договору приймається в порядку, встановленому ст.1 8 вказаного закону та просило надати відповідні документи. Щодо доданих до зустрічної позовної заяви документів, Позивач за первісним позовом зазначає, що звернення Орендаря щодо пролонгації договору оренди надійшло до Регіонального відділення 30.06.2020 р., а описи вкладення; датовані 13.08.2020 р. та 12.10.2018 р.. Щодо доданих до позовної заяви копій договорів страхування майна яке передано в оренду, позивач за первісним позовом звертає увагу на те,  що вказані договори укладено лише 07.10.2020 р., тобто після припинення дії договору оренди, що підтверджує невиконання умов продовження визначених п. 5.19 договору та ч. 3 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.      

2.               Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у   справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2021 р. позовні вимоги за первісним позовом задоволено у повному обсязі - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Державного бюджету України заборгованість з орендної плати в позадоговірний період у розмірі 114,59 грн., заборгованість з неустойки у розмірі 94 678,04 грн. та судовий збір у розмірі 4 540,00 грн. Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ" з займаного приміщення адміністративного значення та складу площею 279,2 кв.м., розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Щорса, б. 35 на 1-му поверсі будівлі, що перебуває на балансі Криворізького навчально-виробничого центру. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено у повному обсязі. 

3.                  Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити. 

4.                  Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено та не надано будь-якої оцінки тому факту, що ні 150 м.кв. земельної ділянки, ані «естакада» у 100 м. кв. не є і не були предметом договору оренди нерухомого майна.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції залишив без уваги той факт, що Позивачем за первісним позовом жодним чином не доведено право власності на це майно. 
Крім того, Товариством надані копії платіжних доручень про перерахування орендної плати, як на користь Орендодавця так і на користь Балансоутримувача. Враховуючи зміст постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду  від 19.04.2021 р. по справі № 910/11131/19, на переконання Скаржника, заявлена Фондом сума неустойки мала б бути досліджена судом. 
Скаржник зазначає, що ТОВ «ХОНЕСТ», відповідно до умов договору оренди, направило Фонду власну заяву щодо наміру продовжити його дію. Підприємство на протязі 11 років сумлінно сплачувало орендну плату, дбайливо ставилось до отриманого майна та постійно за власні кошти покращувало стан цього майна, підприємство неодноразово надавало різноманітну допомогу Балансоутримувачу у його повсякденних питаннях. Саме наявність заяви розкриває намір підприємства бути орендарем у подальшому. 
Скаржник вважає, що не надання до заяви певних документів можливо і є важливим, але не принциповим аспектом. 

5.               Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відділення не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Регіональне відділення посилається на те, що перевіркою встановлено безоплатне використання Орендарем державного майна площею 150,0 м2 в порушення ст. ст. 2, 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 р. № 2269 та п. 1.1 умов Договору оренди. Регіональне відділення неодноразово направляло на адресу Відповідача за первісним позовом претензії щодо стягнення недоотриманої орендної плати за незаконне користування державним майном. 
Регіональне відділення також вказує на те, що дійсно бетонований майданчик площею 150 кв. м. та самовільно збудована естакада площею 100 кв.м. не були предметом договору від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД, проте укладаючи вказаний договір сторони дійшли згоди, що Орендар несе відповідальність у випадку використання майна не за цільовим призначенням або використання площі що перевищую площу визначену в предметі договору. Крім того, останньою додатковою угодою від 26.04.2018 р. договір продовжено до 16.09.2020 р.. Листом від 30.06.2020 р. Орендар звернувся до Регіонального відділення з заявою щодо продовження дії договору, однак, до листа не надано документів, які є підставою для продовження договору, у зв`язку з чим, Регіональне відділення, листом від 10.07.2020 р. № 16-02-03717 повідомило Орендаря про те, що з огляду на вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р., рішення про продовження терміну дії договору приймається в порядку, встановленому ст. 18 вказаного закону та просило надати відповідні документи.
В додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу, Регіональне відділення зазначає, що за використання орендованого майна після припинення договору оренди, Відповідачеві за період з 15.10.2020 р. по 15.03.2021 р., нараховано заборгованість з орендної плати, на загальну суму 25 630,04 грн., Орендарем сплачено 13 262,50 грн. за позадоговірний період та 12 252, 87 грн. після закінчення строку дії договору оренди. Отже, залишок заборгованості складає 114,59 грн..

6.              Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Орєшкіна Е.В..     
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ"  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2021 р. у справі № 904/4445/21  залишено без руху, надано апелянту строк  для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів доплати судового збору.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2021 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 25.11.2021 р.. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2021 р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 16.12.2021 р.. 
У судовому засіданні 16.12.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.
     
7.      Встановлені судом обставини справи.

18.11.2009 р. між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області ( Орендодавець ) та ТОВ "Хонест" ( Орендар ) укладений Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3737-ОД, відповідно до п.1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно приміщення адміністративного призначення та склад ( далі – майно ) площею 279,2 кв.м., розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Щорса, 35, на 1-му поверсі (ах), що перебуває на балансі Криворізького навчально-виробничого центру (далі -балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 02.11.2009 р. і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 216 127,00 грн.
Майно передається в оренду з метою розміщення офісу - 113,1 м2 під склад продуктів харчування  без права реалізації - 166,1 м2. ( п. 1.2.Договору )
Відповідно   до   п. 2.1   Договору,   Орендар   вступає   у   строкове   платне користування державним майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати  підписання сторонами цього договору  ( у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації Договору ) та акта приймання-передачі майна.
У разі припинення ( розірвання ) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу ( п. 3.12.Договору ) 
Орендар зобов`язується письмово повідомити Орендодавця, не пізніше, ніж за 30 (тридцять) діб про свій намір щодо закінчення, припинення або розірвання даного Договору. 
Відповідно до п. 5.19. Договору, Орендар, у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати Орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди              ( дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін. ).
Договір укладений строком на один рік, що діє з 18.11.2009 р. до 17.11.2010 р. включно (п.10.1. Договору)
Згідно акту приймання-передачі від 18.11.2009 р. Орендодавець передав в оренду Орендарю нерухоме майно загальною площею 279,2 м2 ( нежитлові вбудовані приміщення - 113,1 м2  та складські приміщення - 166,1 м2 ), незалежна оцінка на 02.11.2009 р. - 216 127,00 грн. ( площа 113,1 м2  - 92 731,00 грн., площа 166,1 м2 - 123 396,00 грн. ).
В  подальшому  сторонами   підписано  додаткову  угоду  від  06.02.2012 р.   до  договору  оренди   нерухомого  майна, що  належить    до  державної   власності   від  18.11.2009 р. №  12/02-3737-ОД; додаткову  угоду  від  13.06.2013 р. про внесення  змін   до  договору  оренди   нерухомого  майна, що  належить    до  державної   власності   від  18.11.2009 р. №  12/02-3737-ОД, додаткову  угоду  від  17.01.2015 р.   до  договору  оренди   нерухомого  майна, що  належить    до  державної   власності   від  18.11.2009 р. №  12/02-3737-ОД, додаткову  угоду  від  26.04.2018 р., про  внесення  змін   до  договору  оренди   нерухомого  майна, що  належить до  державної   власності   від  18.11.2009 р. №  12/02-3737-ОД.
Додатковою угодою від 06.02.2012 р. до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД п. п. 3.1. та п. 3.6. викладена в наступній редакції: "Орендна плата визначається відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку ( останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції ) - серпень     2001 р. – 3 531,01 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2011 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень 2011р."
Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні: 50 % до державного бюджету по місцю реєстрації Орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1 765,51 грн.; 50 % балансоутримувачу у розмірі 1 765,51 грн..
Пункт 1 цієї додаткової угоди набирає чинність з 20.09.2011 р..
П. 5.5. викладено в наступній редакції: "У разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, ні гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати /повної або часткової/ орендованого майна з вини орендаря. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендаря. У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акту приймання-передачі орендодавцеві, зобов`язання орендаря по поверненню орендованого державного майна вважаються не виконаними, а Орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення. 
Додатковою угодою від 26.04.2018 р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-од п. 1.1. Договору викладено в наступній редакції: Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно приміщення адміністративного призначення та склад (далі - майно) площею 279,2 кв. м., розміщене за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Щорса, 35, на 1-му поверсі(ах), що перебуває на балансі Криворізького навчально-виробничого центру (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 22.02.2018 р. і становить 398 964,00 грн."
Керуючись ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та у зв`язку з тим, що у результаті переоцінки орендованого державного майна базова орендна плата за новою оцінкою є нижчою ніж орендна плата проіндексована за попередньою оцінкою, п.п.3.1. та 3.6 договору залишаються незмінними. 
Абзац 2 п.10.1. розділу 10 викладена в наступній редакції "Цей договір є пролонгованим з 17.10.2017 р. по 16.09.2020 р. включно".
Відповідно до розрахунку орендної плати до договору оренди, орендна плата розподіляється таким чином: 50 % до державного бюджету, у розмірі 3 670,48 грн.; 50 % балансоутримувачу, у розмірі 3 670,48 грн..
Як зазначає Позивача за первісним позовом - на виконання доручень Прем`єр-міністра України від 21.06.2018 р. № 19693/1/1-18, Фонду державного майна України від 27.06.2018 р. № К/29, Регіонального відділення Фонду державного майна України від 13.07.2018 р. № 04 та наказу Регіонального відділення від 18.09.2018р. № 170/05-Н головним спеціалістом відділу з питань контролю за договірною діяльністю Регіонального відділення  Ткачук А.В. в присутності завідуючої відділення Державного професійно-технічного навчального закладу "Криворізький навчально-видавничий центр" Миронової Л.М. проведено перевірку з 20.09.2018 р. по 25.10.2018 р., з перервою з 24.09.2018 р. по 24.10.2018 р., про що було 25.10.2018 р. складено акт.
За результатами перевірки виконання Відповідачем умов договорів оренди нерухомого майна від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД, яка проводилась в присутності зав.відділенням Державного професійно-технічного навчального закладу "Криворізький навчально-видавничий центр" Миронової Л.М. та директора ТОВ "Хонест" Пузика С.М., було встановлено, що для здійснення статутної діяльності Відповідач використовує частину будівлі адміністративного призначення ( договір від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД ) на момент проведення огляду приміщення площею 113,1 кв.м. використовується орендарем під офіс - встановлено офісні меблі та техніка, приміщення площею 166,1 кв.м. використовуються під склад, встановлено обладнання морозильних камер. Також в акті зазначено, що вхід до складських та офісних приміщень здійснюється через бетонований майданчик площею 150,0 кв.м., на момент проведення огляду на території майданчика знаходилися автомобілі та інше майно орендаря. При вході до орендованих складських приміщень орендарем додатково безоплатно використовується естакада площею 100,0 кв.м. для навантаження-розвантаження продукції та її зберігання.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2020 р. Позивач отримав лист від Відповідача, в якому останній звернувся з проханням продовжити дію Договору № 12/02-3737-ОД від 18.11.2009 р. на 2 роки та 11 місяців.
Відповідно до п. 5.19.Договору, Орендар у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов`язаний не пізніше ніж за місць до закінчення терміну дії договору оренди подати Орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди ( дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін. ).
Листом від 09.09.2020 р. № 16-02-04879, Позивач повідомив Орендаря про відсутність правових підстав для продовження договору оренди.
Листом від 15.10.2020 р. № 11-02-05993, Позивач повідомив Відповідача та Балансоутримувача про припинення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3737-ОД від 18.11.2009 р., з 17.09.2020 р. та наполягав на сплаті заборгованості та поверненні майна. Даний лист був направлений 16.10.2020 р., з описом вкладення до цінного листа. 
Згідно розрахунку Позивача, заборгованості з орендної до державного бюджету за Договором оренди від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД - заборгованість ТОВ "Хонест", за період з 15.12.2020 р. по 15.03.2021 р., зі сплати орендної плати складає 114,59 грн.. Згідно розрахунку Позивача, заборгованість ТОВ "Хонест" з неустойки до державного бюджету за Договором оренди від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД за період з 15.10.2020 р. по 15.03.2021 р., складає 94 678,04 грн..
Не повернення об`єкта оренди та не сплата суми заборгованості за договором стала підставою для звернення Позивача за первісним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. 
Пославшись на безпідставність висновків по акту перевірки умов договору оренди Відповідач за первісним позовом  звернувся до суду із зустрічним позовом, про визнання договору оренди поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.
За      наслідками розгляду первісного позову  та зустрічного позову, господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.  

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна  скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи - спір виник за Договором оренди Майна ( що належить до об`єктів державної власності ) стосовно платежів з орендної плати та неустойки, які підлягають сплаті Відповідачем як орендарем через несвоєчасне виконання ним обов`язку повернути орендоване Майно Позивачу як орендодавцю після припинення Договору оренди.
За змістом пункту 3 ч. 1 ст. 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України ).
Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 "Найм (оренда)" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та статей 283- 291 ГК України.
Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частинами 1 та 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
У ч. 1 ст. 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.
За ч. 1 ст. 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.
Ч. 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення ( ч. 4 ст. 291 ГК України ).
Виняток з наведеного правила передбачено ч. 1 ст. 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.
Ч. 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Аналогічні положення містив Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону України від 10.04.1992 р. № 2269-XII ( далі - Закон про оренду ) до втрати ним чинності з 01.02.2020 р. ( у зв`язку з введенням в дію з 01.02.2020 р. Закону України від 03.10.2019 р. № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна"). Закон про оренду регламентував умови та порядок використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду. Положення цього Закону застосовуються до спірних правовідносин з огляду на встановлені судами обставини припинення Договору та не повернення станом на час розгляду спору у суді, Відповідачем Позивачу з оренди Майна, що належить до державної власності ( п. 5.5 ).
За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди) (далі - Договір), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, Договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії Договору є невиконанням зобов`язання за цим Договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) Договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).
Ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
За змістом наведених норм, з урахуванням висновку, викладеного в п п. 3.1, 3.6, Договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії Договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами Договору; а припинення Договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві   річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.
Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України.   Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився ( у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо ), суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно. Отже, положення пункту 3 частини першої ст. 3 та ст. 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства ( ст. 6 ЦК України).
Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського від 19.04.2021 р. у справі №   910/11131/19.
Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
За приписами частин 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також слід зауважити, що неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії Договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) ( див. постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського від 19.04.2021 р. у справі №   910/11131/19. )
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами ст. 610 ЦК України та ст. 216 ГК України.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Законодавець у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону про оренду, ЦК України та ГК України.
У питанні відповідальності сторін за невиконання зобов`язань за Договором норми ст. 29 Закону про оренду відсилають до інших законодавчих актів України та умов договору.
Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Отже, відповідно до ст. 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою ст. 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 11.04.2018 р. у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 р. у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 р. у справі № 910/16362/18 (пункт 51). 
Положеннями ст. 549 ЦК України та ст.  230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.
За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Ч. 1 ст. 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом ( ч. 1 ст. 548 ЦК України).
Тобто неустойка згідно із ч. 2 ст. 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).
Водночас неустойка за ч. 2 ст. 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Узагальнюючи наведені висновки стосовно наслідків припинення Договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії Договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення ( ч. 2 ст. 785 ЦК України), Суд, встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою ч. 2 ст. 785 ЦК України, зазначає про таке. Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.
Отже, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах ( п. 3.12. Договору), проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений ч. 2 ст. 785 ЦК України).
Звідси здійснені Позивачем розрахунки позовних вимог: а саме сума неустойки у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна з оренди, сума заборгованості з орендної плати не відповідають наведеній позиції та правовому регулюванню, встановленому ч. 2 ст. 785 ЦК України.
Тож задоволення судом першої інстанції позовних вимог в повному обсязі суперечить положенням ч. 2 ст. 785 ЦК України, тоді як за розрахунком суду апеляційної інстанції за не повернення Наймодавцеві об`єкта оренди після припинення договору, розмір неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка підлягає сплаті Відповідчем за первісним позовом, складає 69 162,60 грн., за вирахуванням коштів, у розмірі 25 630,03 грн., сплачених Орендарем в якості орендної плати після припинення дії договору та визнаних Позивачем.
Дійшовши цього висновку, суд апеляційної інстанції частково погоджується з аргументами Відповідача в апеляційній скарзі та відхиляє аргументи Позивача у відзиві на апеляційну скаргу.
Предметом зустрічних позовних вимог є вимога про визнання договору оренди поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Позивача за первісним позовом були відсутні підстави для продовження договору оренди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Як було зазначено вище, відповідно до п. 5.19 договору, Орендар у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, орендар зобов`язаній не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами, що підтверджують виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та інш.).
Додатковою угодою від 26.04.2018 р. договір був продовжений до 16.09.2020 р..
Як свідчать матеріали справи, 30.06.2020 р. Орендар звернувся до Орендодавця з проханням про продовження дії договору, при цьому описи вкладення датовані 13.08.2020 р. та 12.10.2020 р. 
Листом від 10.07.2020 р. Орендодавець просив надати відповідні документи для прийняття рішення про продовження терміну дії договору. 
З доданих до зустрічної позовної заяви документів вбачається, що до опису вкладення від 13.08.2020 р. не додано поштової квитанції, що дає підстави вважати, що документи зазначені в цьому описі взагалі не направлялись.
Щодо опису вкладення від 12.10.2020 р., суд зазначає, що перелічені в описі вкладення у конверт поштового відправлення були направлені після спливу встановлено п. 5.19 договору строку.
Також суд звертає увагу, що Договори добровільного страхування загальноцивільної відповідальності перед третіми особами № 126926 та добровільного страхування майна підприємства та підприємців № 12680 укладені 07.10.2020 р., тобто після припинення дії договору. 
При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, в матеріалах справи відсутні докази подання Оорендодавцю  заяви про намір продовжити строк дії договору оренди, з документами щодо виконання умов договору оренди ( дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).
З огляду на викладене, правомірним і обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що Договір припинив свою дію, у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, а тому Позивач довів, а відповідач не спростував факту припинення договірних відносин між сторонами.
Слід зазначити, що станом на дату укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3737-ОД від 18.11.2009 р. відносини щодо оренди державного майна регулювались нормами чинного на той момент    Закону України   “Про оренду державного та коммунального майна” № 2269-ХІІ від 10.04.1992 р..
З 01.02.2020 р. введено в дію Закон України “Про оренду державного та комунального майна” № 157-ХІ від 03.10.2019 р. (надалі – Закону № 157-ХІ) та визнано таким, що втратив чинність Закон України “Про оренду державного та комунального майна” № 2269 -ХІІ від 10.04.1992 р..
Водночас для всіх учасників орендних правовідносин та потенційних орендарів встановлені рівні умови для отримання в оренду приміщень комунальної форми власності та продовження вже існуючих договорів.
Новою редакцією Закону України “Про оренду державного та комунального майна” запроваджено принципово нові механізми передачі майна орендарю шляхом проведення електронного аукціону, встановлюються засоби запобігання зловживанням при передачі державного та комунального майна в оренду тощо.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Частина друга вказаної статті визначає, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які, зокрема укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.
Відповідно до ч. 7 вказаної статті, договори, що продовжуються відповідно до ч. 2 цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього   Закону   та Порядку передачі майна в оренду.
Таким чином, з системного аналізу вказаних норм вбачається, що в даному випадку строк дії Договору може бути продовжений в порядку приписів ч. 2 ст. 18   Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, тобто без проведенная аукціону, якщо такий договір продовжується в перше.
Разом з цим, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, спірний Договір оренди від 18.11.2009 р. № 12/02-3737-ОД продовжується не в перший раз шляхом підписання кожного періоду Договорів про зміни щодо строку його дії.
Відтак, подальше продовження договору має бути здійснено в порядку, визначеному ч. 1 ст. 18   Закону України “Про оренду державного та комунального майна” № 157-IX від 03.10.2019 р., тобто за результатами проведения аукціону.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень   Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим   Законом,   продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим    Законом,   до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Мінстрів    України    чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди коммунального майна, розташованого в межах відповідної територіальноі громади), передбаченим абзацом 5 ч. 2 ст. 18 цього    Закону,   або 01.07.2020 р.. Після настання однієї із дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього    Закону,    договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим    Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, продовження договору оренди на умовах Закону      № 2269-ХІІ від 10.04.1992р. було можливим лише до 01.07.2020 р...
Разом з цим, договір оренди діяв до 17.09.2020 р.    включно, а тому після   01.07.2020 р.    договір оренди  мав продовжуватись у порядку, визначеному    Законом України “Про оренду державного та комунального майна” № 157-IX від 03.10.2019р., тобто за результатами проведения аукціону.
Водночас, оскаржуване рішення господарського суду хоча частково і відповідає нормам матеріального та процесуального права і встановленим обставинам справи по суті вирішеного спору ( про повернення орендованого майна та відмови у визнані  продовженим на тих самих умовах, строком на два роки та одинадцять місяців, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3737-ОД від 18.11.2009 р., з додатковими        угодами ), однак мотиви місцевого суду, за яких прийняте це рішення, не ґрунтуються на нормі Закону, 
У контексті наведеного Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права ( ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 11 ГПК України.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).

9.     Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
   
    За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню.

10.  Судові витрати.
     
      Згідно з п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
     Витрати апелянта зі сплати судового збору у розмірі 920,64 грн., у зв`язку із частковим задоволенням вимоги про стягнення з ТОВ «Хонест» на користь Державного бюджету неустойки покладаються на Позивача за первісним позовом. В решті вимог апеляційної скарги витрати Апелянта покладаються на нього, оскільки підстави для їх задоволення відсутні.
        На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
                                        ПОСТАНОВИВ:
        Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ"  задовольнити частково. 

Рішення  Господарського суду  Дніпропетровської області від 18.08.2021 р. у справі № 904/4445/21 скасувати. 

Прийняти нове рішення. 

         Первісний позов задовольнити частково. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Державного бюджету України заборгованість з неустойки у розмірі  69 162,60 грн. та судовий збір у розмірі 3 926,24 грн., про що видати наказ. 

В частині стягнення решти коштів, у розмірі 25 630,03 грн. - відмовити. 

Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ", 50082, м. Кривий Ріг,  вул. Каштанова, б.39а,  код ЄДРПОУ 25523561 з займаного приміщення адміністративного значення та складу площею 279,2 кв.м., розташованого за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Щорса, б.35 на 1-му поверсі будівлі, що перебуває на балансі Криворізького навчально-виробничого центру, про що видати наказ. 

         У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити у повному обсягу. 

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОНЕСТ"  920,64 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ. 

   Видачу відповідних  наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови з підстав, передбачених п. 2 ч. 3   ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.12.2021 р.
Головуючий суддя                                                                          І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                          О.В. Чус
Суддя                                                                                        Е.В. Орєшкіна