СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року                                   м. Харків                        Справа № 905/876/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Попков Д.О., суддя  Стойка О.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Донецька область, місто Маріуполь (вх. № 3893 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21 (суддя Макарова Ю.В.; повний текст рішення складено та підписано 18.10.2021)
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» , м.Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», Донецька область, м.Лиман,
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» , Донецька область, місто Маріуполь,
про стягнення 35832,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця»; позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі – ПрАТ «МКК ім.Ілліча»; відповідач) про стягнення 35832,00 грн, у тому числі:
-5470,80 грн - плати за користування вагонами;
-30254,16 грн - збору за зберігання вантажу;
-107,04 грн - збору за зберігання рухомого складу на своїх осях на коліях станції.
В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що відповідач в порушення умов Договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії № 1/28 від 28.02.2017 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 17.07.2018,  Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020, а також Статуту залізниць України, Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила розрахунків) та Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила зберігання) неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо внесення плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та збору за зберігання рухомого складу на своїх осях на коліях станції,  нарахованих за несвоєчасне вивезення вагонів із станції призначення з вини вантажоодержувача (відповідача), що стало підставою для нарахування заявлених до стягнення додаткових зборів і плат.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21 позовні вимоги АТ «Українська залізниця», м.Київ в особі РФ  «Донецька залізниця» до ПрАТ «МКК ім. Ілліча» про стягнення 35832,00 грн задоволено. Стягнуто з ПрАТ «МКК ім. Ілліча» на користь АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» плату за користування вагонами у розмірі 5470,80 грн, збір за зберігання вантажу у розмірі 30361,20 грн, судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
Суд першої інстанції вказав про наявність підстав для задоволення заявлених до стягнення додаткових зборів і плат, оскільки одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу, але у даному випадку затримка вагонів на станції відбулася у зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу відповідачем власними силами відповідно до умов договору після оформлення передавальних операцій та підписання сторонами пам`яток про подавання вагонів; спірні вагони не подавалися локомотивом залізниці на фронти вивантаження, а знаходилися на передавальній колії ст.Маріуполь-Сортувальний;  розрахунки позивача є арифметично правильними, а позов обґрунтованим.

17.12.2021 від ПрАТ «МКК ім. Ілліча» безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21, яка надіслана скаржником до суду поштою 14.12.2021.
У скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення у повному обсязі збору за зберігання вантажів в сумі 30361,20 грн та розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові про стягнення  збору за зберігання вантажів в сумі 30361,20 грн, а також здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги. Разом зі скаргою відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення із посиланням на те, що апеляційна скарга подається протягом 20-днів з дня отримання копії повного тексту оскаржуваного судового рішення. 
Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі неправильно застосував норми матеріального права, Статуту залізниць та Правил перевезення вантажів, оскільки задовольняючи позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу, неправильно вказав, що відповідач звільнив колії поза межами періоду безоплатного зберігання. Відповідач наполягає на відсутності правових підстав для нарахування та стягнення збору за зберігання вантажу в розмірі 30361,20 грн, оскільки при розрахунку періоду безоплатного зберігання вантажу доба зберігання починає обчислюватися з 24-ої години 17.12.2020 (дата прибуття потягу № 3303 на станцію призначення) та закінчується о 24-ій годині 18.12.2020. Оскільки спірні вагони були прибрані з колії станції 18.12.2020 о 22:30 год., тому в цьому випадку нарахування збору за зберігання за встановленими чинним законодавством тарифами можливе з 00:00 годин 19.12.2020. Вантаж, який знаходився на коліях загального користування у безоплатному зберіганні, не може вважатися затриманим. Виконаний позивачем розрахунок за зберігання вантажу здійснено всупереч ст. 46 Статуту залізниць та п. 8 Правил зберігання вантажу, в результаті чого термін зберігання вантажу у потягу № 3303 завищено  на добу.
Також відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що до позову Залізницею не надано наказу про затримку вагонів та контейнерів з вини вантожовласника, а зі змісту акту загальної форми та акту про затримку вагонів вбачається не затримка вагонів залізницею, а простоювання їх на коліях станції в зазначений період. 

Відповідно до  Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 905/876/21 між суддями від 17.12.2021 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Барбашової С.В., суддів  Медуниці О.Є., Попкова Д.О.

Ухвалою суду від 21.12.2021 витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/876/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
23.12.2021 матеріали справи № 905/876/21 надійшли до суду апеляційної інстанції. 

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21; відкрито  апеляційне провадження у справі № 905/876/21; позивачу надано строк до 11.01.2022 для подачі до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів; зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21 до закінчення апеляційного розгляду справи Східним апеляційним господарським судом; учасникам справи роз`яснено, що апеляційний розгляд справи № 905/876/21 відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

06.01.2022, тобто у встановлені судом строки, позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 160), в якому не погоджується із викладеними в апеляційній скарзі доводами, оскільки вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам Статуту залізниць України, Правилам перевезення вантажів та умовам укладеного між сторонами Договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії №1/28 від 28.02.2017, а тому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Медуниці О.Є., яка  входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 905/876/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 для розгляду справи № 905/876/21  сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Попков Д.О.,  суддя Стойка О.В.  

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає таке.
Оскільки заявник апеляційної скарги не оскаржує судове рішення в частині, у якій суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 5470,80 грн плати за користування вагонами, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо внесення вказаної плати, тому колегія суддів не здійснює перегляд судового рішення в цій частині.
Спірним у даному випадку є стягнення з відповідача плати за зберігання вантажу через його не вивезення зі станції одержувачем власними засобами відповідно до умов договору після оформлення передавальних операцій та підписання сторонами пам`ятки про подавання вагонів. 
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, зазначає таке.
Із матеріалів справи убачається, що повідомленням про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-00191129/2020-0001 від 30.06.2020 позивач засвідчив прийняття в цілому пропозиції від відповідача щодо укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Крім того, 28.02.2017 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (залізниця) та ПрАТ «МКК ім. Ілліча» (власник колії) був укладений договір №1/28 (далі - договір №1/28) про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «МКК ім. Ілліча» при станції Маріуполь-Сортувальний регіональної філії «Донецька залізниця».
17.07.2018 сторонами була підписана Додаткова угода, якою були внесені зміни до вказаного договору.
Відповідно до пункту 1 вказаного договору (в редакції Додаткової угоди від 17.07.2018) згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику і примикає, зокрема, станцією Сартана-ІІ власника колії до станції Маріуполь-Сортувальний залізниці стрілкою №4 залізниці до колії насуву на непарну гірку власника колії; стрілкою №18 залізниці до колії розпуску на парну гірку залізниці; стрілкою №103 залізниці до колії №30 станції Маріуполь-Сортувальний залізниці і стрілкою №2 до парної горловини парка прибуття станції Маріуполь-Сортувальний залізниці. Під`їзна колія обслуговується локомотивом власника колії.
Вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці (п.5 договору).
Додатковою угодою від 17.07.2018 пункт 5 договору доповнено наступним:
«Придатність вагонів під навантаження у технічному стані (в т. ч. під подвійні операції), що прибули на станцію Маріуполь-Сортувальний та Рудна, встановлюється робітниками залізниці під час огляду вагонів на здавальних коліях з визначенням їх придатності записом у журналі ф. ВУ-15».
Також п.6 був викладений у новій редакції, абзацом 2 якого визначено: «Вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій…».
Відповідно до пункту 14 договору № 1/28 власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі:
-за користування вагонами (контейнерами) згідно Правилам користування вагонами і контейнерами та Тарифного керівництва №1 (пп. «б»);
-інші збори і плати згідно Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва №1 (пп. «в»).
Збори і плати вносяться залізниці згідно чинного законодавства.
У пункті 3 договору №1/28 зазначено, що рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України (ПТЕ), Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів та маневрової роботи на залізницях України. Приймання та відправлення поїздів виконується на станціях Маріуполь-Сортувальний Залізниці та Рудна Власника колії.
Відповідно до п.19 договору № 1/28 в редакції Додаткової угоди від 17.07.2018 термін дії договору подовжено до 31.12.2018.
Пунктом 3 Додаткової угоди від 17.07.2018 сторони визначили, що додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і становить невід`ємну частину вищеназваного договору.
Відповідно до п.19 договору № 1/28 в редакції Додаткової угоди від 19.11.2019 строк дії договору продовжено до 31.12.2020.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до акту про затримку вагонів №1-159  18.12.2021 о 04 год. 55хв. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці зі станції Волноваха прибув поїзд №3303 до складу якого входило 55 вагонів. В акті про затримку вагонів (т. 1 а.с.19), зокрема, зазначено наступне: 55 вагонів віднесені на відповідальність вантажоодержувача згідно договору 1/28 на 08:48 год; состав у кількості 55 вагонів був прибраний з 2-ої колії з парка прибуття ст.Маріуполь-Сорт 18.12.2020 о 22:30 год. В акті зазначено, що вагони простояли з вини вантажоодержувача.
Відповідно до пам`ятки про подавання вагонів №3840 час передачі вагонів при подаванні - 17.12.2020 о 08 год. 48 хв. (т. 1 а.с. 17). 
Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що  в даному випадку вагони не подавались локомотивом Залізниці на фронти навантаження (вивантаження), а знаходились на передавальних коліях станції Маріуполь-Сортувальний і згідно з умовами договору № 1/28 мали бути вивезені зі станції локомотивом відповідача впродовж 4 годин після закінчення передавальних операцій. 
За всіма обставинами справи вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці та подача вагонів під вивантаження засобами одержувача не мало місця, натомість у цьому випадку наявна затримка вантажу через його не вивезення зі станції одержувачем власними засобами відповідно до умов договору після оформлення передавальних операцій та підписання сторонами пам`ятки про подавання вагонів.
Саме цей факт став підставою для затримки вантажу, який фактично було передано одержувачу 17.12.2020 о 08 год. 48 хв. і який знаходився на коліях станції Маріуполь-Сортувальний до 18.12.2020 до 22 год. 30 хв., що підтверджується актами про затримку вагонів та загальної форми 1-159 та актом загальної форми (ф. ГУ-23) від 21.12.2020 № 6-732 (т. 1 а.с.18-19). 
Відсутність вини відповідача у затримці вагонів останнім належними та допустимими доказами доведено не було. 
Відповідно до акту загальної форми № 6-732 за затримку вагонів на коліях станції нараховані, зокрема: збір за зберігання вантажу 2085 тон 1 доба - 25211,80 грн; збір за зберігання власного/орендованого рухомого складу на своїх осях 5 вагонів, 1 доба – 89,20 грн; загальна сума за зберігання 25301,00 грн. Зазначені суми були внесені до накопичувальної картки №23121472 від 23.12.2020 (форми ФДУ-92) (т.1 а.с.23). 
У позовній заяві позивачем наведено такі розрахунки зборів за зберігання вантажу:
-загальний термін зберігання вантажу 55 вагонів за 1 добу становить: 1 доба * 4 грн./тонна * 3,023 (діючий коефіцієнт) * 2085 тон (загальна вага нетто поїзду) = 25211,80 грн (без ПДВ), з урахуванням ПДВ – 30254,16 грн,
-збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях на коліях станції 5 власних вагонів становить: 5,9 * 5 * 3,023 = 89,20 грн (без ПДВ), з урахуванням ПДВ – 107,04 грн.
Однак відповідач вважає, що він звільнив колії в межах безоплатного періоду зберігання, через що підстави для нарахування та стягнення збору за зберігання вантажу в розмірі 30361,20 грн відсутні.
Проте вказані аргументи скаржника визнаються судом апеляційної інстанції безпідставними, зважаючи на таке.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          У постановах Верховного Суду від 18.10.2021 у справі №905/175/21 та від 28.10.2021 у справі № 905/107/21 в аналогічних правовідносинах було викладено висновок щодо порядку обчислення безоплатного зберігання вантажу, у випадку затримки вагонів на станції призначення та щодо застосування статті 46 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів. 
Суд касаційної інстанції у справах №905/175/21, №905/107/21 дійшов таких висновків:
-всі вантажі, які прибувають на станцію призначення, зберігаються безкоштовно протягом доби, проте порядок обчислення початку безкоштовного строку залежить виключно від причин несвоєчасного вивантаження вантажу;
-у випадку затримки вантажу термін безкоштовного зберігання варто обчислювати після спливу 4-х годин, передбачених умовами договору для забирання вагонів;
-безкоштовну добу зберігання вантажу у випадку доведеності позивачем затримки вагонів необхідно розраховувати наступним чином: до часу прибуття потягу сумується час для розвантажувально – передавальних операцій та 4-х годинний термін для забирання вагонів, і лише після спливу вказаного часу починається відлік безоплатної доби зберігання вантажу.
Порядок зберігання та нарахування у зв`язку з цим відповідного збору регламентується Правилами зберігання вантажів.
Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту залізниць, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу (пункт 5 Правил зберігання).
Пунктом 46 Статуту залізниць передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. 
Згідно з пунктом 8 Правил зберігання, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.
Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009 передбачено, що неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 28.10.2021 у справі № 905/179/21.
Позивачем доведена затримка вантажу з вини відповідача, а тому термін безкоштовного зберігання варто обчислювати після спливу 4-х годин, передбачених умовами договору для передавальних операцій.
Згідно з пам`яткою про подавання вагонів № 3840 вагони були передані залізницею і прийняті відповідачем 17.12.2020 о 08 год. 48 хв., тому колегія суддів вважає, що відповідач мав вивезти вагони зі станції не пізніше 17.12.2020 о 12 год. 48 хв. 
З урахуванням ч. 2 ст. 46 Статуту залізниць, пункту 8 Правил зберігання, яким передбачено порядок визначення безоплатної доби у випадку затримки вагонів, та зважаючи на умови пункту 6 Договору №1/28 (зі змінами внесеними додатковою угодою від 17.07.2018), колегія суддів дійшла висновку, що термін безоплатного зберігання вагонів розпочався для відповідача 17.12.2020 о 12 год. 48 хв. і цей строк сплинув 18.12.2020 о 12 год. 48 хв., але вагони були забрані тільки 18.12.2020 о 22 год. 30 хв. 
Відповідно до п.2.1 глави 2 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов`язані з ними послуги при обчисленні збору за зберігання вантажу неповна доба враховується як повна. 
За наслідками перевірки здійсненого позивачем розрахунку плати за зберігання вантажу, колегія суддів вважає його арифметично правильним, розрахованим за 1 добу платного зберігання вантажу з дотриманням терміну безкоштовного зберігання, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збору за зберігання вантажу в сумі 30361,20 грн. 
Ураховуючи наведене доводи скаржника про те, що він звільнив колії станції призначення 18.12.2020, тобто у добу безоплатного зберігання, підлягають відхиленню, оскільки не спростують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення збору за зберігання вантажу у заявленій сумі.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі Трофимчук проти України (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому скарга відповідача задоволенню не підлягає. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно пункту 1 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21 залишається без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
З урахуванням залишення апеляційної скарги без задоволення, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Донецька область, місто Маріуполь на рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21 залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.2021 у справі № 905/876/21 залишити без змін.
3.Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.02.2022. 

Головуючий суддя                                                                     С.В. Барбашова

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка