ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 лютого 2022 року           справа №360/3087/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г.М.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення  Луганського  окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі  №360/3087/21 (головуючий І інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії, бездіяльність, зобов`язати вчинити певні дії, - 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення виплати позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за період з 14.10.2017 по 31.01.2020;
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 у розмірі 139759,58 грн;
-зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 у розмірі 139759,58 грн та провести нарахування і виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до норм чинного законодавства України.
В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо загального розміру суми заборгованості пенсійних виплат за період з 14.10.2017 по 31.01.2020, які нараховані на окрему відомість, але не виплачені.
Відповідач надав відповідь, що  кошти за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 в сумі 139759,58 грн обліковано та внесено до черги виконання рішень суду електронного Реєстру судових рішень.
Така бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу є протиправною.
Рішенням Луганського  окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з 14 жовтня 2017 року по 31 січня 2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити позивачу заборгованість по пенсії за віком за період з 14 жовтня 2017 року по 31 січня 2020 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових  витрат по справі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
На виконання рішення суду у справі №360/2428/19 за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 позивачу було нараховано розмір невиплаченої пенсії в сумі 139759,58 грн. Спір у даній справі виник внаслідок не виконання на думку відповідача зазначеного рішення від 26.09.2019 року.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. 
Фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року по справі №360/2428/19.
При розгляді позову ОСОБА_1 щодо невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в іншій частині задоволення позову а бо відмови в задоволенні, які сторонами не оскаржується.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 29 листопада 2017 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області прийнято рішення від 08.12.2017 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи та пільгового стажу.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі № 812/858/18від 10.11.2020 визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Попаснянському районі Луганської області від 08.12.2017 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст. 13 «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення»  ОСОБА_1 ; зобов`язано УПФУ в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до пільгового страхового стажу позивача певні періоди його роботи; зобов`язано УПФУ в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2017 про призначення пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з прийняттям відповідного обґрунтованого рішення (арк. спр. 60-63).
На виконання зазначеного рішення суду відповідачем прийнято рішення від 12.12.2018 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкову державне пенсійне страхування».
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі   № 360/2428/19 визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 12.12.2018 б/н «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкову державне пенсійне страхування»; зобов`язано УПФУ в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29.11.2017, з урахуванням висновків суду (арк. спр. 64-69).
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №360/2428/19 управлінням ПФУ в Попаснянському районі Луганської області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 14.10.2017 (арк. спр. 19-20).
11.03.2021 позивач звернувся з заявою до УПФУ в Попаснянському районі Луганської області, в якій просив надати інформацію про виконання  рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі   № 360/2428/19 та невиплати пенсії з 14.10.2017 по січень 2020 року (арк. спр. 14-16).
Листом від 02.04.2021 № 1229-0102-8/2630 відповідач повідомив ОСОБА_1 про повне виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі № 360/2428/19 та зазначив, що пенсію за лютий 2020 року нараховано на виплатну відомість лютого 2020 року, пенсію за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 нараховано на окрему додаткову відомість та буде виплачено за умови окремого порядку з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788). Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі № 360/2428/19 також не встановлено окремого порядку проведення виплати пенсії за минулий період (арк. спр. 17-18).
15.04.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити про розмір суми заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 (арк. спр. 22).
Відповідачем надана відповідь від 26.04.2021, що сума невиплаченої пенсії за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 становить 139759,58 грн, яку обліковано та внесено до черги виконання рішень суду електронного Реєстру судових рішень (арк. спр. 23-24).
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частин першої, другої статті 18 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 8 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
За приписами частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Стаття 47 Закону №1058-IV визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Частиною першою статті 49 Закону №1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що після призначення пенсії пенсіонеру територіальний орган Пенсійного фонду України має виплатити пенсіонеру суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, за минулий час у порядку, визначеному статтею 46 Закону №1058-IV.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.
Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.
У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом «закон» - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.
У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Отже, право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-IV, не можуть застосовуватись.
Суд зазначає, що відповідач, здійснивши призначення позивачу пенсії з 14.10.2017 рокук, безпідставно, всупереч вимог частини другої статті 46 Закону №1058-IV не виплатив позивачу пенсію за минулий час, з 14.10.2017 по 31.01.2020 у розмірі 139759,58 грн. 
Таким чином,  невиплата позивачу заборгованості по пенсійним виплатам, що утворилася за вказаний період в розмірі 139759,58 грн.  була здійснена не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, та з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання було незаконним.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з 14 жовтня 2017 року по 31 січня 2020 року.
Є безпідставними посилання відповідача, що цей спір  виник між тими самими сторонами, але на стадії виконання рішення суду у справі №360/2428/19, оскільки рішенням у справі №360/2428/19 відповідачу не визначався обов`язок нарахувати та виплатити пенсію позивачу за спірний період. Цим рішенням відповідач був зобов`язаний повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про  призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням до пільгового стажу певних періодів роботи позивача.
В цій справі  предметом розгляду вже  є бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 14.10.2017 по 31.01.2020 у розмірі 139759,58 грн.
Зазначене свідчить про інший предмет та підстави позовної заяви ОСОБА_1 , ніж ті, що у справі №360/2428/19.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  постанови суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктами 3, 8 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи. 
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення  Луганського  окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі  №360/3087/21 – залишити без задоволення. 
Рішення Луганського  окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі  №360/3087/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 14 лютого 2022 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                  І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                      А.А. Блохін

                                                                                                                   Г.М. Міронова