П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/12092/21	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

14 липня 2021 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2015 року по 18 січня 2019 року) у день виключення 18 січня 2019 року ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) і в подальшому з 19 січня 2019 року по 15 червня 2021 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2015 року по 18 січня 2019 року), виходячи з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 405,04 гривень за період з 19 січня 2019 року по 15 червня 2021 року.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошувала, що відповідачем при звільненні не було здійснено з нею повного розрахунку, а тому позивач впевнена, що на підставі ст.116, 117 Кодексу законів про працю України(далі - КЗпП України), має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з дати звільнення по дату повного розрахунку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року по 18 січня 2019 року у день виключення її зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня2019 року по 15 червня 2021 року у розмірі 18725,06 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначило, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржуване рішення в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку, ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Основним доводом ОСОБА_1 є необґрунтованість суми виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2019 року по 15 червня 2021 року у розмірі 18725,06 грн.
Такі доводи скаржник пояснює тим, що усі належні ОСОБА_1 суми, передбачені на день звільнення (грошова допомога у разі звільнення - 101575,50 грн.; допомога для оздоровлення (сплачена в березні 2019 року) - 13543,40 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань (сплачена в березні 2019 року) - 1800 гривень), разом становлять 116918,90 грн.
Таким чином, на думку позивача, співвідношення простроченої заборгованості до загальної суми належної до сплати на день звільнення - 18739,43/116918,0 = 0,16 або 16%, а не 6,36%, як визначено судом, з урахуванням середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (716 дні).
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог, у зв`язку з чим просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 – відмовити, а рішення – залишити без змін .

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 13 січня 2004 року по 18 січня 2019 року проходила військову службу в органах Державної прикордонної служби України у ВЧ НОМЕР_1 .
Наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18 січня 2019 року №22-ОС (а.с.10) ОСОБА_1 , інспектора старшого офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу, звільнену наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №499-ОС від 27 грудня 2018 року у запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення.
15 червня 2021 року на картковий рахунок позивача від відповідача було зараховано 18739,43 грн. (а.с.19), деталі операції: «зарплата В/Ч НОМЕР_1 ».
При цьому, згідно листа Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28 травня 2021 року №11/М-96 (а.с.6) вказана сума 18739,43 грн. це сума індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року по 18 січня 2019 року (з урахуванням податків і зборів).
У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не заперечувалось наявність невиплаченої позивачу індексації її грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року по 18 січня 2019 року так як була добровільно виплачена 26 червня 2021 року, він повинен був разом з заборгованістю також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
При цьому, суд, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в постановах від 26 лютого 2020 року у справах №821/1083/21 та №761/9584/15-ц від 26 лютого 2019 року щодо необхідності дотримання судом, який розглядає спір про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принципів розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування, та зменшення за певних умов розміру відшкодування, передбаченого ст.177 КЗпП України, вважав за доцільне частково задовольнити вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2019 року по 15 червня 2021 року у розмірі 18725,06 грн.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, та особливості їх урахування наведені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.
Згідно з пунктом 2 цього Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
У відповідності до п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п.8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 23 січня 2015 року (№6-1093цс15), а також Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2020 року (справа №316/2896/14-а), у постанові від 28 січня 2021 року (справа №580/2427/19).
Так, згідно довідки про доходи ОСОБА_1 від 13 серпня 2021 року №80 (а.с.46), середньоденний заробіток становить 411,20 грн., який розрахований виходячи з календарних днів та з сум грошового забезпечення за листопад-грудень 2018 року.
Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (18 січня 2019 року) та дату проведення остаточного розрахунку (15 червня 2021 року), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 716 робочих днів, обрахованих згідно з листами Мінсоцполітики про Норми тривалості робочого часу на 2019 – 2021 рр.
Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2019 року (наступний день після звільнення) по 15 червня 2021 року становить 294419,20 грн. (411,20 грн. - середньоденний заробіток позивача * 716 днів).
Колегія суддів зазначає, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по справі №480/3105/19, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 18725,06 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 24.02.2022 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.