СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року                                   м. Харків                        Справа № 922/2783/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Шевель О.В.
за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця Зінченка Олександра Миколайовича (вх. №3257Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 (рішення ухвалено суддею Смірновою О.В. 20.09.2021, у приміщенні Господарського суду Харківської області, повне рішення складено 20.09.2021) у справі №922/2783/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телур Фарм", м. Мерефа
до фізичної особи - підприємця Зінченка Олександра Миколайовича, с. Нові Петрівці Вишгородського району
про стягнення 181121,86 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2783/21 (суддя Смірнова О.В.) позов задоволено частково в сумі 108823,99 грн.; стягнуто з ФОП Зінченка О.М. на користь ТОВ "Телур Фарм" борг за договором оренди в розмірі 97041,78 грн., пеню в сумі 5407,55 грн., 3% річних у сумі 1306,10 грн., інфляційні втрати у сумі 5068,56 грн. та судовий збір у розмірі 1632,37 грн.; в решті частини позовних вимог у розмірі 72297,87 грн пені - у задоволенні позову відмовлено.
Відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2783/21 за позовом ТОВ "Телур Фарм" про стягнення з ФОП Зінченка О.М. боргу за договором оренди нерухомого майна №22/09/2020 від 22.09.2020 у розмірі 97041,78 грн., пені у розмірі 5407,55 грн. інфляційних витрат за весь час прострочення у розмірі 5068,56 грн., 3% річних у розмірі 1306,1 грн. та судового збору у розмірі 1632,37 грн., всього заборгованості на загальну суму 108823,99 грн.; та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові про стягнення коштів у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, таке:
- судом першої інстанції не взято до уваги, що у період з 12.01.2021 по 28.01.2021 відповідач не міг користуватися орендованим приміщенням за цільовим призначенням, оскільки позивачем відключалась електроенергія, що підтверджується: заявами свідків, які були присутні в період відключення електропостачання та в період повернення приміщення позивачу; листом ФОП Пузакова С.В. про неможливість проведення 12.01.2021 робіт з вимірів опору ізоляції електрообладнання у зв`язку з відсутністю електроенергії в орендованому приміщенні; листом відповідача від 13.01.2021, в якому він просив позивача вжити заходи щодо відновлення електропостачання; договором оренди обладнання (бензогенератора) від 12.01.2021; відповіддю АТ «Харківобленерго» від 05.08.2021 про те, що у період з 12.01.2021 по 28.01.2021 ремонтні роботи не проводились; довідкою з Українського гідрометеорологічного центру від 30.07.2021 про середньодобову температуру повітря (-16 градусів Цельсія). Отже, враховуючи вищенаведені обставини, на думку позивача, є підстави для звільнення від орендної плати у відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що датою фактичної передачі орендованого приміщення є 14.03.2021, оскільки лист від 06.01.2021 про розірвання договору відповідач не отримував;
- оскільки судом встановлено невірну дату фактичного повернення позивачу приміщення, тому період заборгованості по орендній платі та розмір заборгованості є необґрунтованим; 
- передача орендованого приміщення відбулася 28.01.2021, що підтверджується заявами свідків, актом прийому-передачі приміщення від 28.01.2021; 
- суд дійшов помилкового висновку про те, що додаткова угода від 22.09.2020 до договору оренди є правомірною, оскільки вона суперечить істотним умовам договору та чинному законодавству. Крім того, відповідач про збільшення орендної плати позивачем не повідомлявся. Отже, висновок суду щодо правомірного та обґрунтованого збільшення розміру орендної плати, на підставі додаткової угоди від 22.09.2020 до 39845,00 грн. є необґрунтованим та таким, що суперечить умовам договору;
- відповідачем було сплачено орендну плату за жовтень - грудень 2020 та гарантійний платіж в готівковій формі через представника позивача. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.) поновлено ФОП Зінченку О.М. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2783/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Зінченка О.М. на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2783/21, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 25.11.2021.
12.11.2021 від ТОВ "Телур Фарм" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити у її задоволенні (вх.№13142).
22.11.2021 від представника відповідача адвоката Стипанець О.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі (вх.№13507).
У судовому засіданні 25.11.2021 оголошено перерву до 16.12.2021.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2021 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Фоміної В.О., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
22.09.2020 між ТОВ "Телур Фарм" (орендодавець) та ФОП Зінченко О.М. (орендар) укладений договір оренди нерухомого майна №22/09/2020 (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає орендарю для платного користування протягом строку, встановленого цим договором, частину нежитлового приміщення, зазначеного в пункті 1.2. цього договору, а орендар зобов`язується користуватися цим приміщенням відповідно до умов цього договору, і оплачувати таке користування відповідно до умов та в порядку, встановлених статтею 4 цього договору, а після закінчення строку користування, повернути його в тому ж стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального фізичного зносу (п. 1.1 договору).
Приміщенням, яке є предметом цього договору - є нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, бульвар Комарова, будинок 12-а. Загальна площа приміщення, яке надається в користування складає - 107,4 квадратних метрів (надалі - приміщення) (п.1.2. договору).
За цим договором орендар використовує приміщення для розміщення магазину формату «Червоний маркет» для реалізації товарів переважно непродовольчої групи (п. 1.4 договору). 
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору орендар зобов`язаний здійснювати користування приміщенням відповідно до його цільового призначення, чітко дотримуючись умов цього договору; сплачувати орендну плату на умовах та в порядку, встановлених статтею 4 цього договору. Після закінчення строку, на який укладено договір, повернути орендодавцю приміщення в порядку, встановленому статтею 3 цього договору, в такому стані, в якому воно було на момент його передачі орендарю, з урахуванням нормального фізичного зносу (п. 2.1.8 договору).
Орендодавець зобов`язаний передати орендарю приміщення у користування в порядку, встановленому статтею 3 цього договору; не перешкоджати орендарю у використанні приміщення за його призначенням та відповідно до мети, зазначеної у п. 1.4 цього договору (пункти 2.2.1, 2.2.5 договору).
Згідно п. 3.1 договору орендодавець передає орендарю приміщення не пізніше 10 жовтня 2020. Передача приміщення оформляється актом приймання - передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін (п.3.3 договору). 
Відповідно до п. 4.1 договору орендар оплачує орендодавцю орендну плату щомісячно виключно у національній валюті України - гривні в розмірі 3000,00 грн., ПДВ не передбачений.
Сторони домовились, що на період перших 30 календарних днів з дати підписання акту прийому-передачі приміщення орендарю, орендна плата складає 100,00 грн. (п. 4.2 договору).
Згідно п. 4.3 договору орендар сплачує орендну плату у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування суми орендної плати на поточний рахунок орендодавця. Орендар сплачує орендну плату не пізніше 05 числа за відповідний місяць (п.4.4 договору).
Відповідно п. 4.5 договору сторони передбачили, що протягом 7 календарних днів з дати укладення договору, орендар сплачує орендодавцю гарантійний платіж в розмірі місячної орендної плати розмірі 3000,00 грн., ПДВ не передбачений, у відповідності до пункту 4.1 цього договору.
Сторони домовились, що орендна плата за перший місяць оренди сплачується орендарем у розмірі, визначеному п. 3.1 договору, протягом 7 робочих днів з дня підписання договору (п. 4.6 договору).
Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами, та діє до 31 серпня 2023 року (п. 5.1 договору).
Згідно п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даною угодою сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України і цим договором.
Також, 22.09.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна №22/09/2020 від 22.09.2020, якою доповнено розділ 4 «Орендна плата та порядок її справляння» пунктом 4.10 такого змісту: « 4.10. Орендодавець має право в односторонньому порядку збільшити розмір орендної плати за договором, але не більш ніж: до 39845,00 грн., ПДВ не передбачений, у період з 24.10.2020 по 23.10.2021 включно; до 43829,50 грн., ПДВ не передбачений, у період з 24.10.2021 по 23.10.2022 включно; до 48212,45 грн., ПДВ не передбачений, у період з 24.10.2022 по 31.08.2023 включно. У такому разі новий розмір орендної плати вважається встановленим з дати відправлення орендодавцем орендарю письмового повідомлення про таке збільшення». 
Договір оренди №22/09/2020 від 22.09.2020 та додаткова угода від 22.09.2020 підписані сторонами без зауважень. 
10.10.2020 сторонами складено та підписано акт приймання - передачі приміщення, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору приміщення, а саме частину приміщень першого поверху, загальною площею 107,4 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, бульвар Комарова, будинок 12-а.
06.01.2021 позивач направив відповідачу лист (вих.№06/023 від 06.01.2021), в якому, керуючись п. 4.10 договору оренди нерухомого майна, повідомив про збільшення з 06.01.2021 розміру орендної плати до 39845,00 грн. 
Також, листом (вих. №06-03 від 06.01.2021) позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна від 22.09.2020 на підставі п. 7.3 договору та необхідність 06.03.2021 повернути приміщення та підписати відповідний акт приймання - передачі.
Вищезазначені листи були надіслані на адресу ФОП Зінченко О.М., яка зазначена у договорі ( АДРЕСА_1 ), про що свідчать описи вкладення та рекомендовані повідомлення. Вказана адреса також відповідає данним відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Проте, листи від 06.01.2021 були повернуті відправнику без вручення адресату з довідкою «Укрпошта»: за закінченням терміну зберігання. 
Звертаючись з позовом ТОВ "Телур Фарм" вказує на те, що відповідачем ані гарантійний платіж, ані орендна плата у період строку користування орендованим приміщенням не сплачувались. Крім того, відповідач ухилився від повернення приміщення у строк встановлений п. 7.3 договором, а  фактичне повернення приміщення відбулось 14.03.2021, про що був складений відповідний акт, який підписаний позивачем в односторонньому порядку. 
Отже, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за договором за період з 10.10.2020 по 14.03.2021 складає 97041,78 грн. Також, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати орендної плати, позивачем нараховано пеню згідно п.6.2. договору оренди у розмірі 77705,42 грн, інфляційні у розмірі 5068,56 грн. за період жовтень 2020 - травень 2021, 3% річних у розмірі 1306,10 грн. за період з 10.10.2020  по 09.07.2021.
Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, зокрема те, що він здійснював оплату у готівковій формі через представника позивача Лісних Дар`ю Миколаївну. Протягом усього періоду оренди приміщення з боку позивача будь-які претензії щодо наявності боргу та необхідності його сплати відповідачу не висувались. Письмові повідомлення за вих. № 06/023 від 06.01.2021 про збільшення розміру орендної плати та за вих. № 06-03 від 06.01.2021 про дострокове розірвання договору, що надані до суду позивачем відповідач не отримував, а у період з 12.01.2021 по 28.01.2021 він не міг користуватися орендованим приміщенням, у зв`язку з відключенням електропостачання орендодавцем. Обставини відключення від електропостачання, за твердженням відповідача, підтверджуються заявами свідків. Крім того, 13.01.2021 відповідач направив позивачу лист про те, що 12.01.2021 в орендованому приміщенні відключене електропостачання та він не може користуватися приміщенням, тому орендна плата згідно ч.6 ст. 762 ЦК України сплачуватися не буде до відновлення електропостачання, однак позивач на вказаний лист не відреагував та електропостачання не відновив, що на думку відповідача свідчить про чинення позивачем перешкод у користуванні орендованим приміщенням.  Крім того, відповідач зазначає, що був змушений взяти в оренду бензиногенератор, для відновлення електропостачання, проте продовжити нормальну роботу не вдалося, оскільки вказане обладнання не забезпечувало повноцінним освітленням і теплом, електронне обладнання та техніка від холоду виходила з ладу, а згідно довідки з Українського гідрометеологічного центру від 30.07.2021 за період з 12.01.2021 по 20.01.2021 середньодобова температура становила -16 градусів Цельсія. Відповідач вказує, що прийняв рішення про дострокове розірвання договору, про що домовився із позивачем в усній формі. Так, 28.01.2021 з`явилися представники позивача та відповідача, проте прийняття приміщення позивачем не відбулося, про що зазначають свідки у своїх заявах та в акті приймання-передачі приміщення від 28.01.2021, що не підписаний позивачем. Також, відповідач надав відповідь Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області на адвокатський запит №01 від 27.07.2021, в якому повідомляється про те, що 28.01.2021 звернувся орендодавець, за результатами виїзду був складений протокол та взяті пояснення сторін.  Крім того, відповідач вважає, що встановлена у додатковій угоді умова щодо збільшення в односторонньому порядку орендної плати до 39845,00 грн, суперечить умовам договору та не підлягає застосуванню. Також, відповідач заперечував проти нарахованої позивачем суми пені у розмірі 77705,42 грн, оскільки, на його думку, таке право у орендодавця  виникає у разі наявності у орендаря заборгованості з компенсацій комунальних послуг, проте вказані послуги сплачено відповідачем авансом ще 16.12.2020 (у тому числі, за січень 2021 року); приміщення відповідачем не використовувалось через обставини, за які він не відповідає, з 12.01.2021 по 28.01.2021; фактичне повернення приміщення відбулося ще 28.01.2021, а не 14.03.2021, як стверджує позивач.
20.09.2021 прийнято оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, яким суд першої інстанції встановив, що відповідач не сплачував орендну плату починаючи з 10.10.2020 по 14.03.2021 (з моменту передачі приміщення за договором до дати припинення договору оренди). При цьому, суд зазначив, що оскільки на момент прийняття рішення в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, тому заявлена позивачем вимога про стягнення орендної плати у розмірі 97041,78 грн є обгрунтованою. Крім того, суд першої інстанції, перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку про обгрунтованість та правомірність вимог про стягнення інфляційних у розмірі 5068,56 грн. та 3% річних у розмірі 1306,10 грн. Водночас, місцевий господарський суд врахував положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та дійшов висновку, що обгрунтованими є вимоги щодо стягнення пені у сумі лише 5407,55 грн., а тому в іншій частині заявлених вимог відмовив. 
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке. 
За приписами ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно положень ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. 
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як було встановлено судом, за умовами укладеного між сторонами договору орендар сплачує орендну плату не пізніше 05 числа за відповідний місяць. Крім того, орендар сплачує орендну плату у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування суми орендної плати на поточний рахунок орендодавця. 
Враховуючи умови договору щодо порядку оплати за оренду приміщення в безготівковій формі, а також відсутність в матеріалах справи доказів проведення відповідачем оплати оренди в готівковій формі, суд не може визнати обгрунтованими посилання відповідача на обставини сплати орендної плати у готівковій формі уповноваженій особі позивача. 
Водночас, в матеріалах справи містяться виписки по рахункам позивача в АТ КБ "Приватбанк" по контрагенту Зінченко О.М. за період з 22.09.2020 по 23.07.2021, з яких вбачається, що грошові кошти (орендна плата за договором) від відповідача на рахунок позивача не надходили. 
Як вже зазначалось, 22.09.2020 між сторонами договору укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна №22/09/2020 від 22.09.2020, в якій сторони передбачили, що орендодавець має право в односторонньому порядку збільшити розмір орендної плати за договором, але не більш ніж до 39845,00 грн. у період з 24.10.2020 по 23.10.2021 включно. 
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідач не зазначає, яким положенням законодавства не відповідає вказана додаткова угода від 22.09.2020 до договору, яка підписана сторонами без зауважень. Не заявлено ним в установленому порядку і зустрічні вимоги про визнання її недійсною. 
Також, судом не встановлено обставин визнання недійсною додаткової угоди від 22.09.2020, а тому посилання відповідача на невідповідність додаткової угоди умовам договору оренди або чинному законодавству є безпідставними. 
06.01.2021 позивач направив відповідачу листа №06/023, в якому повідомив його про збільшення розміру орендної плати з 06.01.2021 до 39845,00 грн. 
Враховуючи положення п. 4.10 договору, колегія суддів зазначає, що обставини не отримання вказаного листа відповідачем не впливають на факт збільшення розміру орендної плати з 06.01.2021, оскільки її новий розмір вважається встановленим з дати відправлення орендодавцем орендарю письмового повідомлення про таке збільшення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відбулося збільшення розміру орендної плати з 06.01.2021 до 39845,00 грн. 
Згідно з положеннями статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Позивач також направив відповідачу лист вих. № 06-03 від 06.01.2021 про дострокове розірвання договору оренди від 22.09.2020 №22/09/2020 на підставі пункту 7.3. договору, відповідно до якого орендодавець має право достроково припинити (розірвати) договір з власної ініціативи, повідомивши про це орендаря у письмовій формі не менше ніж за 60 календарних днів до запланованої дати розірвання договору. 
З огляду на вказані положення договору, колегія суддів зазначає, що договір оренди припинив свою дію через 60 календарних днів, тобто 07.03.2021, а не 14.03.2021 як помилково встановив суд першої інстанції.
А тому, підстав для продовження нарахування орендної плати за договором після вказаної дати у позивача не було.
Його посилання на обставини прийняття в односторонньому порядку нежитлових приміщень 14.03.2021 є необґрунтованими, оскільки після припинення дії договору оренди, за відсутності підписаного сторонами двостороннього акту, такі обставини залежали виключно від волі орендодавця. 
Отже, оскільки позивачем невірно визначено дату припинення дії договору оренди, колегія суддів вважає слушним посилання заявника апеляційної скарги на неправильність визначення періоду заборгованості по орендній платі та відповідно її розміру.
Враховуючи викладене, обгрунтованою до стягнення апеляційний господарський суд вважає суму заборгованості по орендній платі за договором оренди №22/09/2020 від 22.09.2020 у розмірі 88044,50 грн. (за період з 10.10.2020 по 07.03.2021).
Стосовно посилань відповідача про наявність підстав для звільнення його від сплати орендної плати відповідно ч.6 ст. 762 ЦК України, яка передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, колегія суддів зазначає таке. 
Стаття 762 ЦК України не встановлює вичерпний перелік  обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.
У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.
Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.
При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено, що він був позбавлений можливості користуватися орендованим майном. 
Так, його посилання на те, що у період з 12.01.2021 по 28.01.2021 він не міг користуватися орендованими приміщенням за цільовим призначенням, оскільки позивачем відключалася електроенергія, є необгрунтованими, оскільки надані докази (а саме: заяви свідків про вимкнення електропостачання, лист ФОП Пузакова С.В. про неможливість проведення 12.01.2021 робіт з вимірів опору ізоляції електрообладнання у зв`язку з відсутністю електроенергії в орендованому приміщенні, лист відповідача від 13.01.2021, в якому він просив позивача вжити заходи щодо відновлення електропостачання, договір оренди обладнання (бензогенератора) від 12.01.2021, лист АТ «Харківобленерго» від 05.08.2021 про те, що у період з 12.01.2021 по 28.01.2021 ремонтні роботи не проводились, довідка з Українського гідрометеорологічного центру від 30.07.2021 про середньодобову температуру повітря (- 16 градусів Цельсія)), не доводять обставини припинення електропостачання у спірний період та неможливість користуванням відповідачем спірним приміщенням. 
Окрім того, навіть якщо припустити, що мали місце обставини припинення електропостачання, відповідачем не доведено, що такі обставини сталися саме з вини позивача, і останній мав можливість та був зобов`язаний вчинити дії по його відновленню.
При цьому, представником відповідача не заперечувалося, що з боку позивача не вчинялися жодні дії щодо обмеження допуску орендаря до орендованого приміщення.
Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на обставини фактичної передачі приміщення позивачу 28.01.2021, оскільки пунктом 3.6. договору сторони погодили, що приміщення повертається орендодавцю в належному стані та оформляється актом приймання - передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін. Проте, акт приймання - передачі від 28.01.2021 не було підписано з боку позивача, при цьому, останній заперечує факт прийняття приміщення у вказаний день. А тому, у суду відсутні підстави вважати, що приміщення було повернуто 28.01.2021.

Надаючи також правову оцінку заявленим позовним вимогам про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5068,56 грн. та 3% річних у розмірі 1306,10 грн., колегія суддів зазначає таке.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням вищевстановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів здійснила власний розрахунок і дійшла висновку, що обгрунтованими є позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4733,52 грн. та 3% річних у розмірі 1212,93 грн. 

Переглядаючи рішення щодо заявлених вимог про стягнення пені у розмірі 77705,42 грн., суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Згідно приписів статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У разі, коли орендар допустив несвоєчасну сплату орендної плати, а також несвоєчасно перерахував суми компенсацій за комунальні послуги, він зобов`язується виплатити орендодавцю пеню у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 6.2 договору).
Суд першої інстанції правильно врахував, що договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені є обгрунтованими в сумі 5407,55 грн. 
Проте, колегією суддів апеляційного господарського суду перевірено правильність здійснених позивачем розрахунків пені та встановлено, що навіть з урахуванням визначеної судом апеляційної інстанції суми та періоду існування заборгованості, розмір пені мав складати 5423,87 грн. 
Разом з цим, враховуючи, що позивач з апеляційною скаргою не звертався (зокрема, з підстав невірного проведення судом першої інстанції розрахунків сум, що підлягають стягненню), відповідно до положень ст. 269 ГПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни рішення в частині позовних вимог про стягнення пені. 
Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За положеннями ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 282 ГПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції має містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Зінченка Олександра Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2783/21 змінити, виклавши абзаци 1, 2, 3 та 4 його резолютивної частини  в такій редакції:
"Позов задовольнити частково. 
Стягнути з фізичної особи - підприємця Зінченка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Телур Фарм" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпровська, буд. 223, к. 6-8, ідентифікаційний код 38982573) борг за договором оренди в розмірі 88044,50 грн., пеню в сумі 5407,55 грн., 3% річних у сумі 1212,93 грн., інфляційні втрати у сумі 4733,52 грн. та судовий збір у розмірі 1490,98 грн.
В іншій частині позову відмовити".
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телур Фарм" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпровська, буд. 223, к. 6-8, ідентифікаційний код 38982573) на користь фізичної особи - підприємця Зінченка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 212,04 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено   21.12.2021.

Головуючий суддя                                                                                     О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                                         Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                                        О.В. Шевель