УХВАЛА
21 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 205/8501/15
провадження № 61-20353ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року в цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2021 року ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
До касаційної скарги скаржником додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, яким рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року залишено без змін, отримано скаржником 27 березня 2021 року та вперше із касаційною скаргою скаржник звернувся 09 квітня 2021 року, тобто у межах строку касаційного оскарження. Ухвалами Верховного Суду від 07 червня 2021 року та 12 жовтня 2021 року подані ОСОБА_1 касаційні скарги були повернуті скаржнику. Таким чином, повторне звернення із касаційною скаргою не має наслідком пропущення строку на касаційне оскарження. 
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, Верховний Суд виходить із такого.
09 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вперше надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровського від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року повернуто скаржнику. 
У липні 2021 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вдруге надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року повернуто скаржнику. 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Таким чином, ОСОБА_1 у тридцятиденний термін із дня проголошення постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року подано касаційну скаргу вперше, тому він не пропустив строк касаційного оскарження при подачі касаційної скарги 09 квітня 2021 року.
Водночас, ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, тобто наразі скаржник втретє звертається із касаційною скаргою більше ніж через 2 місяця з моменту винесення ухвали про повернення касаційної скарги, проте у заяві про поновлення строку ОСОБА_1 не навів мотивованого обґрунтування поважності причин пропуску строку з касаційною скаргою втретє, не надав належних доказів на підтвердження дати отримання копії ухвали Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року та не зазначив, які дії ним вживалися з метою подання виправленої касаційної скарги у розумні строки.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Таким чином, скаржнику необхідно подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для його поновлення та надати відповідні докази, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником не було належним чином зазначено підстави касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Касаційна скарга всупереч до вимог статті 392 ЦПК України не містить чітких посилань на підстави касаційного оскарження. Скаржник узагальнено посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, натомість, чітко не зазначає підставу касаційного оскарження, не викладає її нормативно-правового обґрунтування, зокрема, не зазначає норму(и) права, з застосуванням якої(их) не погоджується.
Належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. 
Тобто, скаржнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму права, з застосуванням якої не погоджується скаржник, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.
Також, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, оскільки скаржником сплачено судовий розмір із порушенням вимог Закону України «Про судовий збір». 
До касаційної скарги додана квитанція про сплату судового збору у розмірі 974,40 грн.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до     суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. 
Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Предметом позову у цій справі є визнання права власності у порядку спадкування на домоволодіння, тобто позов носить майновий характер, тому, виходячи з вимог підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору при зверненні із касаційною скаргою на рішення судів має обчислюватися з урахуванням вартості спірного майна.
Оскільки до касаційної скарги не надано матеріалів на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, скаржнику необхідно самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору та сплатити його із урахуванням уже сплаченого судового збору за наступною формулою (А ? 1 % ? 200 %), де А - це вартість спірного майна (1/4 домоволодіння).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.                р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд,055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом, оскільки у її прохальній частині скаржник просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровського від 09 березня 2016 року, при цьому не ставить питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Таким чином, скаржнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги, а також надіслати копії уточненої касаційної скарги та доданих матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та на підставі вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              А. А. Калараш