22-ц/804/3153/21 
                                                                                265/955/20 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
Єдиний унікальний номер 265/955/20
Номер провадження 22-ц/804/3153/21
         21 грудня 2021 року                                                                                    місто Маріуполь 
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів – Баркова В.М., Зайцевої С.А., 
                 за участю секретаря Целовальник К.А.
         сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2021 року та ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 02 листопада 2021 року, постановлені у складі судді Вайновського А.М., -

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визначення порядку користування жилим приміщенням. 
В мотивування позовних вимог позивачка  посилалась на те, що 19 вересня 1992 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу подружжям були придбані дві квартири, що є їх спільною сумісною власністю. Так,   26 жовтня 1999 року сторони придбали  квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири у формі біржового контракту № ОР-483 від 26 жовтня 1999 року, зареєстрованим в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 18 листопада 1999 року, про що отримане реєстраційне свідоцтво. Крім того, за період шлюбу сторони набули право власності на  квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору довічного утримання  від 20 січня 2009 року. 
У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного поділу даного нерухомого майна, в остаточній редакції своїх позовних вимог ОСОБА_1 просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити частки в спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, визначивши за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши їй в користування житлову кімнату № НОМЕР_1 ,  площею 11,9 кв.м, а відповідачу ОСОБА_2 - житлову кімнату АДРЕСА_3 ,  площею 14,3 кв.м з балконом, площею 1,8 кв.м, а коридор, санвузол, кухню та комору - залишити як об`єкти спільного користування. Позивачка також просила визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити їй в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на цю квартиру; виділити відповідачу ОСОБА_2 в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_2 право власності на дане житлове приміщення; визначити грошову компенсацію, яку вона при розподілі квартир повинна сплатити відповідачу ОСОБА_2 , в рахунок різниці вартості квартир. Право спільної сумісної власності її та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_2 позивачка просила припинити. 
У свою чергу, у квітні 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Позов  мотивовано тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від  05 березня 2020 року шлюб між ним та ОСОБА_1 , укладений 19 вересня 1992 року, розірвано. В період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 26 жовтня 1999 року подружжям за рахунок спільних коштів придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій на теперішній час мешкає він з неповнолітнім  сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також в період шлюбу з позивачкою, згідно договору довічного утримання від 20 січня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, сторонами по справі за рахунок спільних зусиль та коштів придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . 
З огляду на те, що між ним та ОСОБА_1 не досягнуто згоди на поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_2 просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю його  і ОСОБА_1 , де частки кожного із співвласників є рівними та поділити це майно; виділити йому в особисту власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 за умови проведення взаємного його розрахунку  з ОСОБА_1 і виплати останній різниці вартості квартир; виділити ОСОБА_1 в особисту власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; право спільної сумісної власності подружжя на спірне нерухоме майно припинити. 
             
Короткий зміст рішення та ухвали суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільною сумісного майна подружжя, визначення порядку користування задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 44, 6 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м) та квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 30,1 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м), спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з одночасним припиненням права особистої приватної власності на вказані квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділено ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 44, 6 кв.м, житловою площею 26, 2 кв.м), вартістю 472800 гривень. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 30, 1 кв.м, житловою площею 17, 0 кв.м), вартістю 276141 гривня. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток майна подружжя в розмірі 98329 гривень 50 копійок. В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. Розподілено судові витрати,  стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 2469  гривень 50 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 6648 гривень 20 копійок.
Частково задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що подальше спільне володіння сторонами спільним майном подружжя є неможливим, у зв`язку із чим відповідно до п.3 ч.1 ст.365 ЦК України існують підстави для поділу спільного майна сторін у спосіб припинення права на частку у спільному майні із присудженням грошової компенсації внаслідок нерівності часток. Суд також виходив з того, що вартість частки у спільному майні кожного з подружжя складає 374941,50 грн, а тому враховуючи, що вартість квартири АДРЕСА_2 , яку судом виділено у власність ОСОБА_1 становить 276141 гривню, що є меншою за вартість її частки у спільному майні, на її користь підлягає стягненню різниця вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя в сумі 98329 гривень 50 копійок, яка внесена відповідачем на депозитний рахунок суду згідно квитанцій № 31650365 від 02 квітня 2021 року. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з того, що з позивачки на користь держави підлягає стягненню недоплачений нею судовий збір за майнову вимогу у сумі 2063 гривень10 копійок, виходячи з наступного розрахунку:  3744 гривні 70 копійок (підлягав сплаті судовий збір при  поданні позовної) - 1681,60 грн (сплачений судовий збір). Також суд вважав необхідним стягнути з відповідача на користь держави недоплачений ним судовий збір у сумі  2903 гривні 90 копійок, виходячи з наступного:  3744 гривні 70 копійок (підлягав сплаті судовий збір при  поданні  зустрічної позовної заяви) – 840 гривень 80 копійок (сплачений судовий збір).
Суд також дійшов до висновку, що понесені сторонами витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з основним позовом та з зустрічним позовом, з урахуванням їх одночасного часткового задоволення, перерозподілу між сторонами не підлягають. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2021 року виправлено арифметичну помилку у рішенні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2021 року, а саме: - в абзаці, що починається словами “Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір...” замість 2469,50 гривень зазначено 2063 гривні 10 копійок; - в абзаці що починається словами “Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір...” замість 6648, 20 гривень зазначити 2903 гривні 90 копійок.
Виправляючи арифметичну помилку у рішенні суду від 06 жовтня 2021 року, місцевий  суд виходив з того, що під час виготовлення повного тексту судового рішення судом встановлена арифметична помилка, що припущена у розрахунку сум судового збору, який підлягає стягненню на користь держави зі сторін по справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення та ухвали суду, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу та рішення суду в частині стягнення з нього судового збору у розмірі 2903,90 грн та грошової компенсації різниці вартості часток майна подружжя в розмірі 98329,50 грн та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким перерахувати ОСОБА_1 в рахунок стягнення грошової компенсації за майно, що є спільним майном подружжя, грошові кошти в розмірі 98329,50 грн з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору за зустрічним позовом та на його користь стягнути витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5000 грн, судовий збір 840,80 грн, комісію за розрахунково-касові послуги при внесенні грошей на депозитний рахунок суду у розмірі 983,30 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що судом першої інстанції помилково зазначено в резолютивній частині рішення суду про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, оскільки по суті вимог судом у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, а зустрічний позов задоволено повністю. Також скаржник вказує на те, що судом безпідставно стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток майна подружжя в розмірі 98329,50 грн, які вже перераховано ним 02 квітня 2021 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, що підтверджується квитанціями № 31650366 та № 31650365. Крім того, судом першої інстанції, у порушення вимог статей 133, 141 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, не стягнуто з ОСОБА_1 на його користь судові витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5000 грн та  судовий збір, сплачений за подання зустрічного позову  у сумі 840,80 грн, комісію за розрахунково-касові послуги при внесенні грошей на депозитний рахунок суду у розмірі 983,30 грн.  

Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивачка своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Сторони у судове засідання не з`явилась,  надали до суду апеляційної інстанції заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності. 

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду в оскаржуваній частині та ухвала суду першої інстанції не відповідають зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
19 вересня 1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований  Міським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис №1810 (т.1 а.с.7). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно біржового контракту №ОР-483, укладеного 26 жовтня 1999 року на Азовській універсальній товарній біржі, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8). 
18 листопада 1999 року ОСОБА_2 отримав реєстраційне свідоцтво на квартиру АДРЕСА_7 (т.1 а.с.9-10). 
Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_8 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання № 1-58 від 20 січня 2009 року, посвідченого Четвертою маріупольської державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.55).
З  довідки місця проживання, виданої управлінням з оформлення паспортних документів ММР 13 березня 2020 року, вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.56).
Відповідно до  довідки про склад сім`ї від 27.03.2020 року, ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_3 по АДРЕСА_9 (т.1 а.с.57).
Згідно висновку експерта Новікова В.С. №7/с від 05 серпня 2020 року, дійсна вартість квартири АДРЕСА_1 з урахуванням її фізичного зносу за технічним станом на момент проведення оцінки складає 472800,00 грн; дійсна вартість квартири АДРЕСА_2 з урахуванням її фізичного зносу за технічним станом на момент проведення оцінки складає 276141,00 грн (т.1 а.с.178-190).
Згідно квитанції № 31650365 від 02 квітня 2021 року ОСОБА_2 на депозитний рахунок Держказначейської служби України було внесено 98 329,50 грн (т.2 а.с.36).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина п`ята статті 71 СК України).
Отже, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.
Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Умови, встановлені частиною п`ятою статті 71 СК України, а також частиною другою статті 365 ЦК України, створюють механізм охорони прав співвласника, право на частку якого припиняється, щодо гарантованого отримання ними компенсації вартості частки в разі ухвалення відповідного судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право однієї особи, але й набувається право на частку іншим співвласником.
Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.
Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано, у зв`язку з припиненням  права на частку у спільному майні ОСОБА_1 , стягнув з ОСОБА_2   різницю вартості часток майна подружжя в розмірі 98329,50 грн. При цьому доводи апеляційної скарги про необхідність  перерахування позивачці цієї суми  з депозитного рахунку територіального управління Державної судового адміністрації України в Донецькій області, а не шляхом стягнення з відповідача, є помилковими, оскільки зазначені грошові кошти є власністю відповідача до  ухвалення про їх стягнення судового рішення, а питання щодо їх перерахування з депозитного рахунку стосується порядку  виконання рішення.      
Крім того, згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема,  як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати  на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи ( ч.4ст. 134 ЦПК України)
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до частини 1 статі 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1  пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 1681гривню 60 копійок за одну майнову вимогу (поділ майна подружжя) та за одну  немайнову вимогу ( визначення порядку користування житловим приміщенням ) ( т.1.а.с.1,23).
ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою сплатив судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок за одну майнову вимогу ( поділ майна подружжя) (т.1.а.с.32).
  З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду даної справи, за ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 травня 2020 року було проведено будівельно-технічну експертизу, за результатами якої визначена дійсна вартість спірного майна у загальній сумі 748 941 гривня.  
Таким чином, у суду були підстави для остаточного визначення судового збору, який повинні сплатити сторони за матеріальну вимогу, з урахуванням дійсної вартості спірного майна, а саме у розмірі по 3744 гривні 71 копійки для кожної сторони (1% від ціни позову, яка складає 748 941гривню).  
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, місцевий суд помилково виходив з часткового задоволення позовів сторін, при цьому  фактично відмовивши у позові ОСОБА_1 повністю та  задовольнивши у повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_2 . 
Таким чином, є підстави для зміни оскаржуваного судового рішення в частині вирішення питання щодо судових витрат і  стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 гривень 80 копійок (судовий збір, сплачений відповідачем за одну майнову вимогу), 5000 гривень ( витрати відповідача, пов`язані з проведенням експертизи), 983 гривні 30 копійок  (витрати відповідача, пов`язані  зі сплатою комісії  за розрахунково-касові послуги),  всього в сумі 6 824 гривні 10 копійок. Крім того, в дохід держави з ОСОБА_1 слід  стягнути недоплачений останньою судовий збір за майнову вимогу у сумі 2903 гривні 91 копійку, виходячи з розрахунку:  3744 гривні 71 копійка ( підлягав сплаті  судовий збір за майнову вимогу)  - 840 гривень 80 копійок ( сплачений позивачкою судовий збір за майнову вимогу),   а також недоплачений ОСОБА_2 судовий збір за майнову вимогу у сумі 2903 гривні 91копійку, виходячи з розрахунку:  3744 гривні 71 копійка ( підлягав сплаті   судовий збір за майнову вимогу)  - 840 гривень 80 копійок ( сплачений відповідачем  судовий збір за майнову вимогу),   всього 5807 гривень 82 копійки. 
З огляду на те, що питання щодо судових витрат було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала суду про виправлення арифметичних помилок в розмірі цих судових витрат, є також такою, що постановлена місцевим судом без додержання вимог процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Висновки за результатом розгляду апеляційної  скарги.
  Згідно п.4.ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, а ухвала суду про виправлення арифметичних  помилок – скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 840 гривень 80 копійок, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5000 гривень, комісію за розрахунково-касові послуги при внесені грошей на депозитний рахунок суду 983 гривні 30 копійок, всього  6 824 ( шість тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 10 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_10 ) в дохід держави судовий збір 5807 ( п`ять тисяч вісімсот сім ) 82 копійки. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації різниці вартості часток майна подружжя в розмірі 98329 гривень 50 копійок залишити без змін.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 02 листопада 2021 року скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Судді:  

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Суддя: