Справа № 456/3433/21                                Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3882/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та грошової компенсації за невикористані дні відпустки,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача – КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, ухваленого Стрийським міськрайонним судом Львівської області 19.04.2021 року у цивільній справі № 456/3028/20, за період з 20.04.2021 року по 16.05.2021 року, у розмірі 18 318 грн. 72 коп.. Також просив стягнути на свою користь з зазначеного відповідача грошову компенсацію за невикористані у липні 2020 року – травні 2021 року дні відпустки у кількості 31 календарний день, у розмірі 24 899 грн. 74 коп. 
Позов обґрунтовано тим, що позивач з 01.03.2020 року працював у відповідача та наказом від 02.07.2020 року за № 82-вк був звільнений з роботи з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу за пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці з 10.07.2020 року. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 19.04.2021 року у справі № 456/3028/20, провадження № 2/456/351/2021, позивача було поновлено на раніше займаній посаді з 11.07.2020 року із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та понесених ним судових витрат. Зазначене рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання, у зв`язку з чим відповідачем 19.04.2021 року було винесено наказ за № 42/1-вк, котрим позивача поновлено на раніше займаній посаді з 11.07.2020 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, проте із таким наказом позивача було ознайомлено лише 17.05.2021 року й тоді ж було внесено відповідний запис про поновлення на роботі в його трудову книжку. Таким чином, на переконання позивача, судове рішення про поновлення його на роботі було виконане відповідачем несвоєчасно, а його допуск до роботи було здійснено лише після ознайомлення із зазначеним наказом, тобто 17.05.2021 року. У цей-же день позивача наказом від 17.05.2021 року за № 52-вк було звільнений з роботи з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу за пунктом 1 ст. 36 КЗпП України за власним бажанням з 17.05.2021 року. Однак при повторному звільненні позивачеві не було виплачено середню заробітну плату за затримку у період з 20.04.2021 року по 16.05.2021 року включно виконання вищевказаного судового рішення у розмірі 18 318 грн. 72 коп., а також грошову компенсацію за невикористані у липні 2020 року – травні 2021 року дні щорічної відпустки у кількості 31 календарний день (з урахуванням додаткових днів щорічної відпустки, передбачених для займаної позивачем посади Законом України «Про протидію захворюванню на туберкульоз») у розмірі 24 899 грн. 74 коп.. Не проведення відповідачем таких виплат позивач вважає незаконним, у зв`язку з чим, навівши відповідні розрахунки зазначених виплат, а також посилаючись на положення ст. 116 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 9, 24 Закону України «Про відпустки» та підзаконні нормативно-правові акти, котрі регулюють спірні правовідносини, просив його позов, з урахуванням також заяви про збільшення позовних вимог, задовольнити.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та грошової компенсації за невикористані дні відпустки, - задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1  18 318 (вісімнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 72 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, без утримання податку на доходи фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1  24 899 (двадцять чоти тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 74 коп. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, без утримання податку на доходи фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1  1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. судових витрат по справі.
Вказане рішення суду оскаржило Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр».
Вважають, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликаються на те, що суд не надав оцінки тому факту, що позивач був обізнаний про його поновлення на роботі 19.04.2021 року, адже був присутнім в судовому засіданні та судом особисто йому було оголошено вступну та резолютивну частину рішення щодо негайного виконання в частині поновлення на роботі. Також звертають увагу на те, що суд не надав жодної оцінки наявним в матеріалах справи доказам про те, що позивач з 05.04.2021 року був прийнятий на посаду виконувача обов`язків директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Східницької селищної ради, відповідно до розпорядження селищного голови від 02.04.2021 року №44, що підтверджується копією трудової книжки позивача. З огляду на те, що на час винесення рішення суду про поновлення на роботі позивач вже працював за основним місцем праці – виконував обов`язки директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Східницької селищної ради» - в силу положень постанови КМ України від 03.04.1993 року №245 він не міг перебувати на посаді директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу Центру легеневого здоров`я, від так підлягав звільненню в той же день коли прибув. 
Також звертають увагу на те, що при обрахунку компенсації за час невикористаної відпустки слід застосовувати вимоги п. 4 Постанови Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», яким встановлено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за час затримки виконання рішення відмовити повністю, а в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки задовільнити частково на суму 6760,26 грн.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення 18318,72 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення та 16867,57 грн. компенсації за невикористану відпустку.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене 19.04.2021 року у цивільній справі № 456/3028/20, провадження № 2/456/351/2021, за позовом ОСОБА_1 до КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у частині поновлення позивача на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення останнього на роботі та одночасно фактичного його допуску до виконання попередніх обов`язків, а також обізнаності його під підпис про наявність наказу про поновлення на роботі й фактичного забезпечення йому доступу до роботи й можливості виконання своїх обов`язків, тобто з 17.05.2021 року, а відтак при повторному звільненні позивача 17.05.2021 року із посади, на котру його було поновлено за вищевказаним судовим рішенням, останньому належала від відповідача виплата всіх сум у день такого звільнення, у тому числі й середній заробіток за затримку з 20.04.2021 року по 16.05.2021 року включно виконання судового рішення у частині поновлення позивача на роботі. 
Крім того, суд виходив з того, що оскільки до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується також час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), то робочий рік (період), за котрий позивачеві має надаватися щорічна основна відпустка, повинен брати відлік з дня поновлення на роботі (у даному випадку з 11.07.2020 року) й триває до 17.05.2021 року. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 19.04.2021 року у цивільній справі № 456/3028/20, провадження № 2/456/351/2021, за позовом ОСОБА_1 до КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано наказ КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» від 02.07.2020 року за № 82-вк в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу з 10.07.2020 року, виданого згідно пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці. 
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на посаді директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу з 11.07.2020 року.
Стягнуто з КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2020 року по 19.04.2021 року в сумі 223 259 грн. 40 коп.. 
Стягнуто з КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на користь держави 1 681 грн. 60 коп. судового збору. 
Стягнуто з КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп.. 
Рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника   ОСОБА_1 та стягнення з КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» заробітку за один місяць на користь ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.
Частинами 1, 6, 7ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений уст.5-1 Кодексом законів про працю Україниправовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 1ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно із ч. 2 цієї ж статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Частиною 7 вищевказаної статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Згідно із ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 КЗпП України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Відповідно до ч.2 ст.24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством. - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 р. №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню, (п. 1.1)
Також, в п.2.10 Інструкції зазначено, що у разі незаконного звільнення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі визнається недійсним запис про звільнення та в трудовій книжці пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.
З вищенаведених законодавчих норм вбачається, що судове рішення вважається виконаним, якщо роботодавець видав наказ про поновлення працівника на роботі та зробив відповідний запис в трудовій книжці.
При цьому, відповідно до вищенаведених норм, видання роботодавцем наказу та здійснення ним запису в трудовій книжці передбачає особисту присутність працівника.
Незаконно звільнений працівник є учасником судової справи щодо захисту порушених роботодавцем його трудових прав, а відтак він повинен бути обізнаний про факт виконання судового рішення та про факт поновлення порушених роботодавцем його прав.
Не доведення до нього наказу про поновлення його на роботі є свідченням невиконання роботодавцем судового рішення, оскільки обов`язок щодо належного виконання судового рішення законодавчими нормами покладений виключно на роботодавця.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі ухвалено 19.04.2021 р. (повний текст рішення був виготовлений 29.04.2021 р.)
19 квітня 2021 року генеральний директор КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Л. М. Рак виніс наказ за № 42/1-вк «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », котрим скасовано наказ від 02.07.2020 року за № 82-вк в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу з 10.07.2020 року, виданого згідно пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці. 
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» на посаді директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу з 11.07.2020 року. 
Виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2020 року по 19.04.2021 року у сумі 223 259 грн. 40 коп.
20 квітня 2021 року ОСОБА_1 скерував на адресу Центра легеневого здоров`я лист з проханням проінформувати його письмово про час і місце його поновлення на роботі згідно судового рішення. Вказаний лист було отримано адресатом 22.04.2021 року.
30 квітня 2021 року Центр легеневого здоров`я надіслали лист ОСОБА_1 про поновлення його на роботі згідно наказу від 19.04.2021 р. №42/1-вк з 19.04.2021 року та попереджено про майбутнє звільнення з пропозицією вакантних посад (копія мітиться у справі, а. с. 46). Вказаний лист отримано позивачем 13.05.2021 року.
Отримавши зазначений цінний лист із його вкладенням, позивач 17.05.2021 року прибув до Центру легеневого здоров`я, де його було ознайомлено із наказом від 19.04.2021 року за № 42/1-вк «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », після чого внесено запис до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , а саме за номером 16, - про визнання недійсним запису про звільнення його з роботи та поновлення на попередній роботі.
Відповідачем по справі не обґрунтовано причин, чому лист про повідомлення ОСОБА_1 про поновлення його на роботі надіслано останньому 30 квітня 2021 року, а саме через 11 днів після прийняття наказу про поновлення на роботі та отримано позивачем 13.05.2021 року.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивач з 19.04.2021 р. до 17.05.2021 р. не був ознайомлений з наказом від 19.04.2021 року №42/1-вк про поновлення на роботі з вини Відповідача.
Безпідставними є покликання апелянта на те, що позивач не міг перебувати на посаді директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу Центру легеневого здоров`я, так як вже працював за основним місцем праці – виконував обов`язки директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Східницької селищної ради», оскільки позивач під час розгляду Стрийським міськрайонним судом Львівської області справи №456/3028/20 вправі був працевлаштуватись на іншу роботу та отримувати заробітну плату до дати поновлення його на роботі в Центрі легеневого здоров`я і таке працевлаштування не вважається роботою по сумісництву.
Після поновлення на роботі 17.05.2021 р. і внесення запису в трудову книжку, згідно з поданою ОСОБА_1 заявою, наказом від 17 травня 2021 року №52-ВК його було звільнено з роботи з посади директора Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу згідно з гі.1 ст.36 КЗпП України з 17 травня 2021 року.
Щодо компенсації за невикористані відпустки, то слід вказати наступне.
Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Отже, судом першої інстанції обґрунтовано при визначенні розміру грошової компенсації за невикористані відпустки прийнято до уваги довідку про середню заробітну плату від 22.12.2020 р. №254, довідку про доходи від 22.12.2020 р. №253, відомості нарахування заробітної плати за травень 2020 року - 10 липня 2020 року, виданих Центром легеневого здоров`я, та розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 липня 2020 року по 19 квітня 2021 року, стягнутий рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2021 р. у справі №456/3028/20.
Висновки суду про стягнення з Відповідача грошової компенсації за невикористані в липні 2020 року - травні 2021 року дні щорічної відпустки в кількості 31 календарний день в розмірі 24899,74 грн. є обгрунтованими і правомірними.
Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, видів діяльності та господарювання, а також фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню захворювання на туберкульоз, права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері боротьби із захворюванням на туберкульоз визначає/встановлює Закон України від 05.07.2001 р. №2586-111 "Про протидію захворюванню на туберкульоз"
Відповідно до ст.23 Закону №2586-111 працівники протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на активні форми туберкульозу, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, мають право на щорічне безоплатне одержання путівки для санаторно-курортного лікування, а також на щорічну відпустку тривалістю не менш як 36 календарних днів.
Отже, оскільки ОСОБА_1 працював в Центрі легеневого здоров`я на посаді завідувача Дрогобицького міжрайонного протитуберкульозного підрозділу і надавав медичну допомогу хворим на активні форми туберкульозу, то висновки суду про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані ним в липні 2020 року - травні 2021 року дні щорічної відпустки в кількості 31 календарний день є правомірними і обгрунтованими.
Крім того, суд першої інстанції вірно відхилив твердження представника відповідача про непоширення на позивача гарантій, визначених Законом України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», оскільки такі на нього за час роботи у відповідача останнім застосовувались.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» – залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 21.02.2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.