28.12.21
22-ц/812/2397/21
Єдиний номер справи 489/2049/21
Провадження 22-ц812/2397/21                         Головуючий по 1 інстанції Рум`янцева Н.О. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2021р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Колосова О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах  ОСОБА_2 

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2021р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

       У квітні 2021р. АТ КБ “ПриватБанк” пред`явило позов до  ОСОБА_2  про стягнення 10863,39 грн. заборгованості за кредитом.
Позивач зазначав, що 10 січня 2011р. уклав з відповідачкою договір №б/н, за умовами якого відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом з наданням позичальнику у користування кредитної картки. 
Посилаючись  на  те, що відповідачка в процесі користування кредитним рахунком своєчасно не повертає кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 17 березня 2021р. склала 10863,39 грн., з яких: 9856,04 грн. – основний борг (тіло кредиту), 1007,35 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, позивач просив стягнути цю заборгованість з відповідачки.  
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2021р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2  на користь АТ КБ “ПриватБанк” 10863,39 грн. заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2011р. та 2270 грн. судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк  або інша   фінансова  установа (кредитодавець) зобов`язується  надати грошові кошти  (кредит)  позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник  зобов`язується  повернути кредит та відсотки.
 За змістом ст.ст.526,530,610,612 ЦК зобов`язання повинні  виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до  вказівок договору та вимог Цивільного  Кодексу. Одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання  або не виконав його у строк, встановлений договором або  законом. 
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2011р. між АТ КБ “ПриватБанк ” та  ОСОБА_2  укладено договір № б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.
Зазначений договір складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банка та є договором про надання банківських послуг.
Для обслуговування договору банк видавав 10.01.2011р., 18.03.2013р., 19.05.2016р., 25.10.2016р., 06.11.2018р.  ОСОБА_2  кредитні картки зі строком дії останньої – квітень 2022р. 
За розрахунком позивача, наданим позовом, ОСОБА_2  не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Заборгованість на 17 березня 2021р. становить 10863,39 грн., з яких: 9856,04 грн. – основний борг (тіло кредиту), 1007,35 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Перевіряючи факт наявності заборгованості за вказаним кредитним договором, суд дійшов до взаємовиключних висновків, що призвело до неправильного вирішення спору.
Судом з`ясовано і це підтверджується довідкою про умови кредитування, на якій є підпис позичальника від 10 січня 2011р. (а.с.47), що базова процентна ставка за кредитним договором складає 2,5% на місяць і що згідно розрахунку заборгованості банком використовувались процентні ставки у більшому розмірі без погодження із позичальником про зміну умов кредитування.
Незважаючи на вказані факти, суд, якимось чином, погодився з розрахунком заборгованості наданим позивачем та задовольнив позов, що суперечить встановленим ним же обставинам.
Так, останні погашення за кредитом  ОСОБА_2  здійснила 28.08.2020р. на 720 грн., 03.10.2020р. на 930 грн. 
Останній раз позичальник отримала кредит 10.04.2020р. в розмірі 20 грн.
Таким чином, вимоги банку про стягнення з боржника основного боргу та процентів за користування кредитом є безпідставними, оскільки виходячи із даних особового рахунку про отримання кредиту, внесення коштів по його погашенню із застуванням процентної ставки, передбаченої договором (30% річних) у відповідачки відсутня заборгованість як по тілу кредиту, так і по процентам за користування кредитом. 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду в силу п.3 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову. 
Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2021р. скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.
Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2021р.   
   
Головуючий:                         Судді: