УХВАЛА
30 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/3225/20
адміністративне провадження № К/9901/47035/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі № 460/3225/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення,

УСТАНОВИВ :
21 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 460/3225/20 (надіслана на адресу суду засобами поштового зв`язку 17 грудня 2021 року). Скаржник просив суд поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції посилаючись на те, що попередньо подані касаційні скарги вже були повернуті скаржнику ухвалами Верховного Суду через невикладення підстав касаційного оскарження.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Кодексу адміністративного судочинства України) судом встановлено наступне.
Підставою касаційного оскарження скаржником вказано пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не враховано постанови Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №804/1963/17, від 20.03.2020 у справі №826/11054/15.
Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду;   4) обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги з`ясовано, що посилаючись як на підставу касаційного оскарження на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України скаржник не обґрунтував, які саме норми матеріального права неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, не наведено висновки суду, які суперечать позиції Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як і не обґрунтовано подібність правовідносин у даній справі та справах, наведених скаржником. Доводи касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, цитування вимог Податкового кодексу України, а також переоцінки доказів у справі, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України і не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 4 статті  328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд зауважує, що предметом судового розгляду були вимоги про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0004083304 від 27.12.2019, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23 від 23.12.2019, рішення №0001593304 від 23.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкового повідомлення-рішення №0004093304 від 27.12.2019 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3622-17 від 04.03.2020. Однак скаржником не викладено мотиви незгоди з постановою суду апеляційної інстанції в розрізі кожного з оскаржуваних рішень.
До того ж суд звертає увагу, що касаційна скарга подана скаржником вчетверте та є ідентичною попередньо поданим касаційним скаргам. Разом з тим, раніше подані касаційні скарги поверталися ухвалами Верховного Суду від 15 вересня 2021 року, 03 листопада 2021 року та від 02 грудня 2021 року через не викладення підстав касаційного оскарження судових рішень з посиланням на те, що скаржником лише процитовано вимоги Податкового кодексу України, зроблено вказівку на постанови Верховного Суду без відповідного обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. 

Разом з тим скаржником не враховані роз`яснення Верховного Суду, наведені в ухвалах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року, 03 листопада 2021 року та від 02 грудня 2021 року по справі № 460/3225/20 щодо належного викладення підстав касаційного оскарження. Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі № 460/3225/20 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                                І.А. Васильєва