ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2022 р.           Справа№ 910/16319/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Козир Т.П. 
 
секретар судового засідання Мельничук О.С.
від позивача - Котляр А.О.,
від відповідача-1 - не з`явився,
від відповідача-2 - Кузьмік Д.В.,
від третьої особи-1 - не з`явився,
від третьої особи-2 - не з`явився,
від третьої особи-3 - не з`явився,
від третьої особи-4 - не з`явився,
від третьої особи-5 - не з`явився,
від третьої особи-6 - не з`явився.
розглянувши матеріали апеляційної скарги                    
Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 (повний текст рішення складено 18.11.2021)
у справі № 910/16319/20 (суддя Князьков В.В.)
За позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод"
до: 
1.          Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК"
2.          Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 
1.           ОСОБА_1 
2.           ОСОБА_2 
3.           ОСОБА_3 
4.           ОСОБА_4 
5.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
6.           ОСОБА_5         
про визнання протиправною бездіяльності, визнання припиненими зобов`язань, -
ВСТАНОВИВ:
У 2021 році Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" звернулося до Господарського суду міста Києва Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про:
- визнання протиправною бездіяльності Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №124 від 17.11.2016 та несписання в межах обтяжень, накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 грошових коштів з депозитних рахунків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016; 
- визнання протиправною бездіяльності Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та несписання, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1, грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016;
- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу;
- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо несписання коштів заставодавців є протиправною бездіяльністю банку, оскільки умовами договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року  та № 132 від 30.11.2016 року та договорів застави від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 передбачено право кредитора у разі порушення позичальником строку повернення кредиту в рахунок погашення заборгованості здійснити зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та   ОСОБА_4 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".
19.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про зміну предмету позову в якій останній просив:
- визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час проведення тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №124 від 17.11.2016 та несписання в межах обтяжень, накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 грошових коштів з депозитних рахунків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016, а також щодо невиконання умов договору кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та несписання, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1, грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016;
- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу;
- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про зміну предмету позову та залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 року  залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи 6, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 .
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на теперішній час права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод", як боржника за договорами кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року та №124 від 17.11.2016 року, з боку відповідачів ніяким чином не порушуються, оскільки фактично останні не мають права вимагати виконання спірних зобов`язань, а отже, і не є належними відповідачами у спорі про визнання таких зобов`язань припиненими. Одночасно, за висновками суду першої інстанції вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час проведення тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту.
Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим оскільки були не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що місцевий господарський суд не звернув та не надав оцінки діям уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які на виконання делегованих їм повноважень фактично втрутились у правовідносини між приватними особами ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «Машгідропривод» та шляхом прийняття своїх управлінських рішень і недобросовісної поведінки поклали на позивача індивідуальний та надмірний тягар у загальному розмірі 18  376  939, 91 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року у справі №910/16319/20, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16319/20 за позовом        Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправною бездіяльності, визнання припиненими зобов`язань та призначено розгляд справи на 26.01.2022 року.
29.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/16319/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 року розгляд справи відкладено на 23.02.2022 року.
В судове засідання 23.02.2022 з`явився представник позивача та відповідача-2. Представники відповідач-1 та третіх осіб не з`явилися, про дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача-2 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим господарським судом 17.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (кредитодавець) був укладений договір кредитної лінії №124,  відповідно до умов п. 1.1 якого кредитодавець з 17.11.2016 року по 20.11.2017 року включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 6 650 000,00 грн. (т.1, а.с. 15-17).
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору №124 від 17.11.2016 кредитні кошти надаються зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23,5% річних.
Згідно п.3.1 кредитного договору №124 від 17.11.2016 кредитодавець зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві "ДІАМАНТБАНК", МФО 320854.
Також відповідно до п.3.2 договору позичальник зобов`язався:
3.2.1 здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок № НОМЕР_2 , та забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду, вказаного в п.1.1. договору;
3.2.2. щомісячно протягом строку дії цього договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, що нараховані по 24 число такого місяця включно, у визначеному згідно умов цього договору розмірі, та забезпечити повну сплату процентів за кредитом в останній день періоду, зазначеного в п.1.1 цього договору,- шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_2 ;
3.2.4. протягом одного банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов`язку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити у повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем.
Пунктом 2.1 кредитного договору №124 від 17.11.2016 в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позичальник забезпечує надання в заставу кредитодавцю:
1)           громадянином України ОСОБА_1 майнових прав на частину депозитного вкладу в розмірі 3 900 000 грн. за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.10.2016 в сумі 4 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством  "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 3 900 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017;
2)           громадянкою України ОСОБА_2 майнових прав на частину депозитного вкладу в розмірі 900 000 грн. за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003520 від 17.10.2016 в сумі 1 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством  "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 900 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017;
3)           громадянином України ОСОБА_3 майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003518 від 17.10.2016 в сумі 1 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 1 000 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017;
4)           громадянкою України ОСОБА_4 майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003521 від 17.10.2016 в сумі 1 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством  "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 1 000 000 грн., розміщених у Кредитодавця терміном по 20.11.2017.
З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2016 року            ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як заставодавці, на виконання умов договору договір кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року уклали з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (заставодержателем) договори застави майнових прав №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, відповідно до умов пункту 1.2. яких, в силу договору застави заставодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання позичальником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод") чи його частини, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. (т.1, а.с. 18-20, 21-23, 24-26, 27-29).
Відповідно до пункту 3.1.1. зазначених договорів застави майнових прав, заставодержатель має право у випадку, коли позичальник не виконав зобов`язання (повністю або частково) у визначені кредитним договором строки та (або) заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, задовольнити свої вимоги за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості предмету застави, шляхом переводу на себе права вимоги, що належить  Заставодавцю за Договором банківського вкладу.
Зі змісту пунктів 4.1., 4.3., 4.4. договорів застави майнових  прав вбачається, що у випадку, коли позичальник при настанні строку зобов`язання (його частини) не виконає його заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати предмет застави шляхом переведення на себе прав вимоги за договором банківського вкладу. Реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає з договору банківського вкладу та є предметом за цим договором. Цим, заставодавець погоджується, що у випадках передбачених 3.1.1, 3.1.2 цього договору, всі права вимоги за договором банківського вкладу переходять до заставодержателя. Підписанням цього договору заставодавець підтверджує, що відступлення майнових прав вимоги у випадках, передбачених договором, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротнім і не потребує  будь-яких додаткових узгоджень з заставодавцем.
Відповідно до умов пункту 4.5. договорів застави майнових прав заставодержатель отримує задоволення своїх вимог та зобов`язання з вартості предмету застави в обсязі, необхідному для погашення заборгованості за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору. У випадку, якщо заборгованість позичальника за кредитним договором є меншою, ніж сума банківського вкладу, який було розміщено за договором банківського вкладу, залишок коштів залишається на відповідному рахунку, відкритому заставодавцем згідно договором банківського вкладу.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що 17.11.2016 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зареєстровані приватні обтяження на підставі вказаних вище договорів застави майнових прав. (т.1, а.с. 56, 71-72, 76-77, 81-82, 99-100, 111-112, 116-117, 121-122).
В подальшому, 30.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (кредитодавець)  було укладено договір кредитної лінії №132, відповідно до п. 1.1 якого, кредитодавець  з 30.11.2016 по 20.11.2017 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 950 000 грн. (т.1, а.с. 30-35).
Відповідно до п.1.2 кредитного договору №132 від 30.11.2016 року кредитні кошти надаються зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23,5% річних.
Згідно п.3.1 кредитного договору №132 від 30.11.2016 року кредитодавець зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві "ДІАМАНТБАНК", МФО 320854.
Пунктом п.3.2 кредитного договору №132 від 30.11.2016 року передбачено обов`язки позичальника, зокрема: 
3.2.1 здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок № НОМЕР_3 , та забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду, вказаного в п.1.1. договору;
3.2.2. щомісячно протягом строку дії цього договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, що нараховані по 24 число такого місяця включно, у визначеному згідно умов цього договору розмірі, та забезпечити повну сплату процентів за кредитом в останній день періоду, зазначеного в п.1.1 цього договору,- шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_3 ;
3.2.4. протягом одного банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов`язку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити у повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем.
Відповідно до п.2.1 кредитного договору №132 від 30.11.2016 року в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позичальник забезпечує надання в заставу кредитодавцю  громадянином України ОСОБА_1 майнових прав на частину депозитного вкладу в розмірі 1000000 грн за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.10.2016 року на суму 5 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 1 000 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017 року.
Окрім того, в забезпечення виконання зобов`язань за договором №132 від 30.11.2016 року Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" також 30.11.2016 року був укладений договір застави майнових прав №132/1 з фізичною особою - заставодавцем ОСОБА_1 , відповідно до п.3.1.1 якого заставодержатель має право у випадку, коли позичальник не виконав Зобов`язання (повністю або частково) у визначені кредитним договором строки та (або) заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим договором, задовольнити свої вимоги за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості предмету застави, шляхом переводу на себе права вимоги, що належить заставодавцю за договором банківського вкладу. (т.1, а.с. 36-40).
Місцевим господарським судом встановлено, що зі змісту   пунктів 4.1., 4.3., 4.4, 4.5 договору №132/1  від 30.11.2016 року застави майнових  прав вбачається, що у випадку, коли позичальник при настанні строку зобов`язання (його частини) не виконає його, заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати предмет застави шляхом переведення на себе прав вимоги за договором банківського вкладу.  Реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає з договору банківського вкладу та є предметом за цим договором. Цим, заставодавець погоджується, що у випадках передбачених 3.1.1, 3.1.2 цього договору, всі права вимоги за договором банківського вкладу переходять до заставодержателя. Підписанням цього договору заставодавець підтверджує, що відступлення майнових прав вимоги у випадках, передбачених договором, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротнім і не потребує  будь-яких додаткових узгоджень з заставодавцем.
Також з матеріалів справи вбачається, що 30.11.2016 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зареєстровані приватні обтяження на підставі вказаного вище договору застави майнових прав. (т.1, а.с. 86-87, 126-127).
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні також договори строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016 року укладені між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та банком. (т.1, а.с. 41, 44-45, 47, 49).
Крім того наявні платіжні доручення про внесення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 коштів на депозитні рахунки. (т.1, а.с. 42-43, 46, 48, 50).
В подальшому, 30.05.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" звернулося до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства  "ДІАМАНТБАНК"  із заявами №№ 342, 343, в яких просило здійснити списання грошових коштів з депозитів фізичних осіб-заставодавців в рахунок погашення простроченої заборгованості процентів за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016 року та суми основного боргу 6 264 800, 00 грн., а також здійснити списання грошових коштів з депозиту ОСОБА_1 в рахунок погашення простроченої заборгованості процентів за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року та суми основного боргу у розмірі 950 000 грн. (т.1, а.с. 51-52).
12.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю  "Машгідропривод" отримало повідомлення від 27.11.2019 року за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання позичальником своїх грошових зобов`язань за кредитними договорами № 124 від 17.11.2016 року  та № 132 від 30.11.2016 року, в якому заявлено вимогу про погашення заборгованості протягом 30 днів, а також вказано про наслідки невиконання вимоги, а саме направлення грошових коштів майнових поручителів в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитними договорами. (т.1, а.с. 53-55, 68-70, 73-75, 78-80, 83-85).
Також, позивачем отримано повідомлення від 13.02.2020 року за підписом в.о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" з аналогічними вимогами відповідача 1. (т.1, а.с. 96-98, 108-110, 113-115, 118-120, 123-125).
Крім того, 18.02.2021 року між Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (новий кредитор) було укладено договір №GL48N119270/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами п.1.1 якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку, а новий кредитор нобуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців , іпотекодавців, поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до цього договору, основні договори. (т.2, а.с. 228-232).
Згідно змісту додатку №1 до договору від 18.02.2021 року до нового кредитора переходять, зокрема, права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" за договорами кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року в розмірі 12 001 746, 19 грн. (з яких 6 264 800 грн. основного боргу та 5 736 946, 49 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами) та № 132 від 30.11.2016 року в розмірі 1 821 591, 24 грн. (з яких 950 000 грн. основного боргу та 871 591, 24 грн. заборгованості за процентами). (т.2, а.с. 233-240).
Відповідно до п.2.2 договору №GL48N119270/1 від 18.02.2021 року новий кредитор у день укладання договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком в повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, але не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок (штрафів, пені), передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних), передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності (нікчемності) правочинів, право отримання коштів в реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ,у тому числі, справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів боржників, право одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців/заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, у порядку, визначеному основними договорами: Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про заставу", Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Цивільним кодексом України та іншими актами чинного законодавства України, у разі наявності у банку такого переважного права, задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), що випливають з умов основних договорів, за рахунок майна, вказаного у договорах іпотеки/застави та додатках до цих договорів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, тощо. Розмір заборгованості за основними договорами, прав вимоги, за якими переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору, права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
Також відповідно до п. 4.1 договору №GL48N119270/1 від 18.02.2021 року вказано, що ціна договору сплачена новим кредитором банку в повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до п.6.5 договору на підставі протоколу електронного аукціону, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що 30.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (кредитор) та ОСОБА_5 (новий кредитор) було укладено договір №07/30/04/2021/2 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договорами, у відповідності до умов п.2.1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором. (т.4, а.с. 71-75).
Відповідно до п. 1.1.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 року боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод".
Згідно з п.п. 1.1.2 - 1.1.4 вказаного правочину визначено, що заборгованість - це невиконані боржником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитних договорів, розмір якої визначено в п. 2.2. цього договору.  Кредитний договір № 1 - це договір кредитної лінії №124 від 17.11.2016 року року, з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі договору №GL48N119270/1 від 18.02.2021 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченого          приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №325, укладеного між попереднім кредитором та первісним кредитором, та протоколу електронного аукціону  від 22.01.2021 року. Кредитний договір № 2 - Договір кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року, з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі договору №GL48N119270/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №325, укладеного між попереднім кредитором та первісним кредитором, та протоколу електронного аукціону від 22.01.2021 року. Право вимоги - право грошової вимоги первісного кредитора до боржника за кредитним договором № 1 та кредитним договором № 2 зі сплати заборгованості за такими кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також інші права вимоги за такими Кредитними договорами.
Пунктом п.2.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 року передбачено, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим-договором.  Розмір заборгованості боржника станом на день підписання сторонами цього договору: за кредитним договором № 1 складає 12 001 746, 49 (дванадцять мільйонів одна тисяча сімсот сорок шість гривень) 49 коп., з якої заборгованість зі сплати кредиту складає 6 264 800, 00 (шість мільйонів двісті шістдесят чотири тисячі гривень) 00 коп., заборгованість зі сплати відсотків в сумі 5 736 946, 49 (п`ять мільйонів сімсот тридцять шість тисяч дев`ятсот сорок шість гривень) 49 коп.; за кредитним договором № 2 складає 1 821 591, 24 (один мільйон вісімсот двадцять одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня) 24 коп., з якої заборгованість зі сплати кредиту складає 950 000, 00 грн., заборгованість зі сплати відсотків в сумі 871 591, 24 (вісімсот сімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня) 24 коп.
Крім того пунктом п.3.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 року встановлено, що оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку: право вимоги відступається (передається) в розмірі заборгованості боржника перед первісним кредитором. Для підтвердження наявності та дійсності права вимоги, що відступається за цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору всю наявну у первісного кредитора документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту оплати ціни договору новим кредитором на рахунок первісного кредитора, зазначений у п.12 цього договору, в розмірі передбаченому п.п. 4.1. цього договору, після чого новий кредитор набуває право вимоги по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за кредитним договором № 1 та кредитним договором № 2, про що між первісним кредитором та новим кредитором в день переходу прав вимоги до нового кредитора складається та підписується акт приймання-передачі Права вимоги (Додаток № 1). Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі без виключення інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав або виникнуть в майбутньому на підставі кредитних договорів. У випадку якщо з моменту переходу до нового кредитора права вимоги первісний кредитор отримає від боржника суму грошових коштів в національній валюті в рахунок повернення заборгованості за кредитними договорами. Первісний кредитор зобов`язаний перерахувати таку суму на рахунок нового кредитора, вказаний в р. 12. цього договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання.
Відповідно до п.10.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 року договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою первісного кредитора і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
30.04.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (кредитор) та ОСОБА_5 (новий кредитор) було складено та підписано акт приймання-передачі прав вимоги до договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, згідно змісту якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги за договорами кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року  та №124 від 17.11.2016 року, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК". (т.4, а.с. 76).
Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що бездіяльність   Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" заключається у несписанні коштів заставодавців, що є протиправною поведінкою та завдає збитків Товариству з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод", оскільки умовами договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року  та № 132 від 30.11.2016 року та договорів застави від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 передбачено право кредитора у разі порушення позичальником строку повернення кредиту в рахунок погашення заборгованості здійснити зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016 року.
Крім того, позивач вважає, що вказані вище обставини є підставами для визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016 року, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800, 00 грн. суми основного боргу та визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 року шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016 року, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000, 00 грн. суми основного боргу.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК"  щодо невиконання умов вищезазначених  договорів кредитної лінії шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках в межах обтяження накладених за договорами застави майнових прав колегія суддів зазначає наступне.
За змістом положень статті 4 ГПК України правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюється.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Положеннями  статті 20 Господарського кодексу України  та  статті 16 ЦК України    визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
  Вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача позивач  обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором щодо неприйняття, як кредитором, виконання зобов`язання боржника, шляхом  зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках в межах обтяження накладених за договорами застави майнових прав Отже, у спірних правовідносинах відповідач не діє в якості суб`єкта владних повноважень, а діє в якості суб`єкта цивільних правовідносин.
Колегія суддів  зазначає, що вимога про визнання незаконною бездіяльності суб`єкта договірних відносин, по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час проведення тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №124 від 17.11.2016 року та несписання в межах обтяжень, накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 грошових коштів з депозитних рахунків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016 року, а також щодо невиконання умов договору кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року та несписання, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1, грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року;, позивач фактично просить встановити певні обставини, які, за його твердженнями, мали місце у минулому, та надання їм правової оцінки, а саме  неналежне виконання відповідача, як кредитором, своїх зобов`язань за договором.
Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною бездіяльності суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не здатне призвести до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому, встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.
Доводи позивача про недобросовісність поведінки сторін кредитного договору можуть бути предметом перевірки під час вирішення судом спору про звернення стягнення за кредитним договором або про звернення стягнення на предмет застави.
У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.
Колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).
Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
З огляду на викладене вище колегія суддів вважає обґрунтованими висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зазначених позовних вимог.
Щодо позовних вимог про визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року, № 132 від 30.11.2016 року шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу  в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, від 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1в рахунок погашення суми основного боргу, колегія суддів зазначає наступне.
Як на підставу припинення зобов`язань по договорам кредитної лінії № 124 та № 132 позивач зазначає право ПАТ  «Діамантбанк» вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредитними договорами та звернення позивача 30.05.2017 р. до ПАТ «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи  Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Діамантбанк» із заявами №№ 342,343 в яких просив здійснити списання грошових коштів з депозитів фізичних осіб -заставодавцев в рахунок погашення простроченої заборгованості процентів за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016 та суми основного боргу 6 264800 грн, а також здійснити списання грошових коштів з депозиту ОСОБА_1 в рахунок погашення простроченої заборгованості процентів за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 та суму основного боргу у розмірі 950  000 грн. Позивач зазначає, що оскільки повідомлень про відмову у задоволені заяв ТОВ «Машгідропривод» від ПАТ «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не отримало, на протязі 2017-2019 років на адресу позивача перестали надходить виписки з банку щодо заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом, це надало йому впевненості в тому, що відповідач 1 скористався своїм правом та звернув стягнення на предмет застави, що в свою ергу припиняє зобов`язання по вищезазначеним договорам. 
Однак, колегія суддів підкреслює, що ані умови договорів кредитних лінії, ані умови договорів застави не містять обов`язку банку за зверненням Позичальника (позивача) здійснювати списання грошових коштів з депозитів застовадавців-фізічних осіб в рахунок погашення простроченої заборгованості по договорам кредитної лінії. Пунктом 3.1.1. договорів застави майнових прав зазначається, що заставодержатель (відповідач 1) має право задовольнити свої вимоги за зобов`язання шляхом переводу на себе прав вимоги за договором банківського вкладу. Тобто вищезазначені  заяви позивача про списання коштів з рахунків заставодавцем та відсутність відповіді банку на ці заяви  не може бути розцінено судом як доказ припинення зобов`язань позивача по договорам кредитних лінії. 
Як вбачається з матеріалів справи, процедура ліквідації Банку розпочалася з 24.06.2017 року, в зв`язку з чим банківська діяльність останнього завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, а строк виконання всіх грошових зобов`язань Банка та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.
Відповідно до  статті 598 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Пунктом 8.2 Договорів кредитної лінії встановлено, що вони діють до повного виконання позичальником ( позивачем) своїх зобов`язань.
Відповідно до частини 1  статті 3 Закону України "Про заставу"  заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.
Згідно з частиною 1  статті 23 Закону України "Про заставу"  при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, або в інший спосіб, не заборонений законом, у тому числі шляхом продажу права вимоги третій особі.
Статтею  33 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"  (в редакції   в редакції Закону  № 1983-VIII від 23.03.2017 року  на момент звернення позивача до відповідача з заявою  про списання грошових коштів 29.05.2017 року та повідомлення відповідача 27.11.2019 року) передбачено, що у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на вкладному (депозитному) банківському рахунку, відкритому у зв`язку з договором банківського вкладу на умовах видачі вкладу на першу вимогу, обтяжувач має право вимагати від банку видачі вкладу в повному обсязі або (якщо це можливо згідно з умовами договору банківського вкладу) частини вкладу в розмірі, достатньому для задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача. Якщо обтяжувач вимагає видачі вкладу в повному обсязі та розмір грошових коштів, що знаходяться на відповідному вкладному (депозитному) банківському рахунку, перевищує розмір забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача, банк зобов`язаний перерахувати залишок коштів на рахунок, зазначений у договорі банківського вкладу, або інший рахунок, вказаний боржником.
У разі якщо предметом забезпечувального обтяження є майнові права на грошові кошти, що розміщені на вкладному (депозитному) банківському рахунку, відкритому у зв`язку з договором банківського вкладу на умовах його повернення після закінчення встановленого договором строку або на інших умовах його повернення, крім видачі вкладу на першу вимогу, або на рахунку умовного зберігання (ескроу), звернення стягнення на предмет обтяження здійснюється в порядку, передбаченому  статтями 27-32  цього Закону, якщо інше не передбачено договором банківського вкладу або відповідно договором рахунка умовного зберігання (ескроу).
Банк перераховує грошові кошти на рахунок обтяжувача або інший зазначений ним рахунок.
Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"  (в редакції   в редакції Закону  № 1983-VIII від 23.03.2017 року)  якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов`язаний повідомити в порядку, встановленому  статтею 27  цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право. При зверненні стягнення на право грошової вимоги в порядку, передбаченому цією статтею, вимоги  статті 28  цього Закону щодо обов`язку боржника передати предмет обтяження у володіння обтяжувачу не застосовуються.
Згідно з статтею 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"  (в редакції   в редакції Закону  № 1983-VIII від 23.03.2017 року)  відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
Як зазначає скаржник, аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить, що набуте заставодержателем внаслідок невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання право звернення стягнення на предмет застави - майнові права реалізується шляхом відступлення заставодавцем права майнової (грошової) вимоги заставодержателю, тобто таке відступлення права вимоги і є безпосередньо способом звернення стягнення на вказаний предмет забезпечення.
Згідно зі  статтею 572 Цивільного кодексу України  в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Виходячи зі змісту наведених норм, скаржник вважає, що Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" не мало права відмовитися від запропонованого виконання за спірним кредитом за рахунок депозитних коштів заставодавців, яке було запропоновано позивачем відповідачу заявами від 29.05.2017 року.
Однак з таким твердженням скаржника колегія суддів погодитись не може враховуюче наступне.
Відповідно до  статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
Згідно з пунктом 8 частини другої  статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі, шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.
Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов`язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов`язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов`язаними з банком особами.
Пункт 8 частини другої статті 46 Закону України  Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальною нормою, що регулює умови, за яких можливе зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов`язаннях, стороною яких є банк, щодо якого запроваджено процедуру тимчасової адміністрації чи ліквідації.
Згідно зі  статтею 601 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Статтею 602 Цивільного кодексу України  не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню у розумінні  статті 601 Цивільного кодексу України, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей). Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі № 914/3217/16.
Колегією суддів встановлено, що позивач є боржником Банку за договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року, № 132 від 30.11.2016 року. При цьому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є кредитором Банку за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що боржник та кредитор за Кредитним договором та Договором банківського вкладу є різними особами, а тому відсутні підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог в силу приписів  статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка є спеціальною нормою.
На підставі частини 4  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  колегія суддів враховує аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 916/4737/14 та від 12.03.2020 року у справі №     910/4922/19.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Припинений зобов`язання  - погашення прав та обов`язків сторін, що складають його зміст. Це означає, що кредитор і боржник більше не пов`язані правами та обов`язками. Цивільний Кодекс України  у статтях 599-609 передбачає такі підстави припинення зобов`язань: належне виконання, передання боржником кредиторові відступного, зарахування, домовленість сторін, прощення кредитором боргу, поєднання в одній особі борж ника і кредитора, неможливість виконання зобов`язання, смерть фізичної особи, ліквідація юридичної особи, та інші, передбачені договорами або законами. 
Частиною 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що   позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Умовами договорів кредитної лінії укладених між позивачем та відповідачем встановлено, що документом, який підтверджує розмір заборгованості Позичальника за кредитом є виписка Кредитовдавця з рахунку на якому Кредитодавець здійснює облік заборгованості Позичальника за кредитом, а документом який підтверджує розмір заборгованості Позичальника зі сплати процентів за користування кредитом є виписка Кредитовдавця з рахунку на якому Кредитодавець здійснює облік заборгованості Позичальника за процентами за користування кредитом. (п.7.7 Договору кредитної лінії)
Право застави припиняється, відповідно до ст. 593 ЦК України, у разі:
1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою;
2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;
3) реалізації предмета застави;
4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.
Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
Пунктом 6.2 договорів застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, від 30.11.2016 року № 132/1 встановлено, що право застави на предмет застави припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; у разі переходу предмету застави до заставодержателя; в інших випадках передбачених чинним законодавством України.
Колегія суддів підкреслює, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів припинення зобов`язань за договорами кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року, № 132 від 30.11.2016 року та за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, від 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано доказів чи було здійснене відповідачем у повному обсязі звернення стягнення за цими договорами застави на заставлені права (враховуючи те, що всі рахунки, на яких обліковувалися кошти за вкладами, були відкриті саме в ПАТ «Діамантбанк») в рахунок погашення кредитних зобов`язань відповідача, а саме відомості про припинення обтяження.
Одночасно, матеріали справи не містять, а сторонами  не надано документів, що підтверджують або спростовують факт,  чи обліковувалися треті особи в процедурі ліквідації  ПАТ «Діамантбанк», як кредитори банку за вищевказаними договорами банківського вкладу на момент звернення з позовом.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами  факт припинення кредитних зобов`язань позивача шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу  в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, від 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1в рахунок погашення суми основного боргу.
За таких обставин,  колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності  "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року, № 132 від 30.11.2016 року шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу  в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, від 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1в рахунок погашення суми основного боргу не підлягають задоволенню.
Одночасно, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" до відповідача 1 в частині визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності    "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 року шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016 року, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 року №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800, 00 грн. суми основного боргу та визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності    "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 року шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016 року, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 року за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу задоволенню не підлягають, оскільки на теперішній час спір між позивачем та відповідача 1 щодо зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами відсутній, а заявлені вимоги фактично направлені на встановлення юридичного факту у зобов`язаннях, кредитором в яких на теперішній час є третя особа 6.
Оскільки, як вбачається з договору №GL48N119270/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.02.2021 року (т.2, а.с. 228-236) до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» від ПАТ Діамантбанк»» разом з правом вимагати борг з відповідача за кредитними договорами не перейшли права заставодерждателя за вищевказаними договорами застави та права здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надане банку відповідно до умов Основних договорів.( п. 2.2 Договору про відступлення права вимоги від 18.02.2021року).
Тобто взаємовідносини щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стосуються позивача, як боржника та відповідача, як кредитора та третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як заставодавців. 
Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод", не було надано суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року з мотивів викладених в апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.4 ст.277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальну частина рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року у справі №910/16319/20 підлягає зміні, шляхом викладення її в редакції зазначеній у даній постанові. 
Судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених вимог в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.   Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року у справі №910/16319/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року у справі № 910/16319/20 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.
3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року у справі № 910/16319/20 залишити без змін.
4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16319/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 07.04.2022 року у зв`язку з прийняттям 24.02.2022 року Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Головуючий суддя                                                                      О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                Т.П. Козир