Справа № 752/19504/21                                                                                           Головуючий в суді І інстанції - Токман Ю.Ф. 
Провадження № 33/824/5107/2021                                                                           Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
13 грудня 2021 року                                                                                                м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.
 
секретар:                                                                                            Ганжа В.В.,
за участю:                                                                                                            
особи, яка притягається до відповідальності                                 ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубровиця Рівненської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
 
Як встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_1 09 липня 2021 року о 22 год 45 хв, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві на просп. Ак. Глушкова, 69, на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що постанова є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.
Апелянт зазначає, що дії працівників поліції щодо порядку огляду на стан сп`яніння, а також по складанню та оформленню протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що при спілкуванні з ним, поліцейський про будь які ознаки алкогольного сп`яніння, що імовірно наявні у нього не вказував, що зокрема підтверджується і наданим відеозаписом, хоча саме наявність цих ознак є єдиною підставою для проведення огляду на стан сп`яніння. Таким чином, вважає, що пропозиція поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення ознак сп`яніння або взагалі за їх відсутності є безпідставною, необґрунтованою та незаконною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.
До того ж, суд першої інстанції залишив поза увагою неправомірність його зупинки, неправомірність вимоги поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, а також не врахував його доводи, надані в письмовому клопотанні до суду, про те, що поліцейським було порушено установлений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Також зазначає, що в доданому до матеріалів справи направленні міститься інформація про те, що поліцейський доставив особу у заклад охорони здоров`я, що не відповідає дійсності, оскільки все було зроблено на місці, та з направленням його не ознайомлювали, про що свідчить відсутність його підпису, а також зазначення направлення в додатках до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Окрім цього, працівниками поліції жодних свідків залучено не було, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, в якому в графі "Свідки чи потерпілі" відсутні записи. 
Апелянт стверджує, що наданий патрульними як доказ провини відеозапис з нагрудної камери патрульного, не може бути належним та допустимим доказом та беззаперечною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності без чіткого виконання закону щодо складання матеріалів адміністративного протоколу та перевірки усіх обставин.
Крім того, працівниками поліції не було дотримано вимог інструкції про безперервну фіксацію всього спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , а зафіксовано події частково, що відбувалось в перервах між записом не зафіксовано. Тому, вважає такий доказ як відеозапис з нагрудної камери поліцейського в даному випадку, не є належним та допустимим, а тому не повинен братися до уваги судом.
 
Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Водночас, з огляду на положення ст. 252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі. 
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є передчасними, невмотивованим і не підтверджується доказами. 
Відповідно до п.2  Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі-Інструкції), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п.12 р. ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 р.I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Виходячи із змісту вищевказаної Інструкції, суд вважає, що законом чітко визначена процедура виявлення ознак сп`яніння та подальшого огляду водія.
Так, закон прямо вказує, що поліцейський самостійно на місці зупинки транспортного засобу встановлює у водія транспортного засобу наявність чи відсутність ознак стану сп`яніння - алкогольного, наркотичного чи іншого, а у разі їх встановлення водію повідомляється які саме ознаки і якого саме сп`яніння були у нього встановлені і далі, на підставі встановлених ознак поліцейський пропонує водію пройти медичний огляд на підтвердження чи спростування стану сп`яніння. Якщо були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння закон прямо зобов`язує поліцейського запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. У разі, якщо виявлені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або водій не погодився з результатами проведеного огляду на місці зупинки водію пропонується пройти огляд в медичному закладі.
Проте, доданий до матеріалів справи відеозапис з боді-камери свідчить про те, що поліцейський проігнорував зазначені вимоги закону.
Апеляційний суд звертає увагу, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке полягає у відмові особи від проходження огляду на стан сп`яніння, доказуванню підлягає не лише факт такої відмови, а і факт перебування особи під час такого керування з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, нестійка хода.
Однак, з відеозаписів видно, що ОСОБА_1 під час розмови з поліцейськими поводив себе спокійно, пояснював поліцейським, що на наступний день має виїхати у відрядження. Крім того, з даних відеозаписів вбачається, що поліцейськими не було виявлено у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування його під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про що було б повідомлено водія. З даного відеозапису лише вбачається, що поліцейські пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, а з яких підстав не вказують.
З урахуванням викладеного, вважаю, що у поліцейських не було підстав вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки з об`єктивних причин у останнього були відсутні ознаки такого сп`яніння.
Згідно ч.1,2 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Наявність такої обставини як відсутність ознак алкогольного сп`яніння вказує на те, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №209954 від 09.07.2021, не знайшли своє підтвердження в доказах, і натомість спростовуються доданими до справи відеозаписами, а отже в діях ОСОБА_1 не встановлений склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У свою чергу ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
З урахуванням вищенаведеного, спираючись на норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд знаходить, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є не доведеною, тому підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності немає за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      О. М. Рудніченко