Справа № 133/1231/21
Провадження № 22-ц/801/441/2022
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року	Справа № 133/1231/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Кучерук І. М. від 02 грудня 2021 року, –

встановив:

       У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 84611 грн 17 к. заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2007 року, яка складається з:
-60699 грн 66 к. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
-23911 грн 51 к. – заборгованість по процентах за користування кредитом.
       На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 12 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, у зв`язку з чим їй було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 21 березня 2021 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
       Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 60699 грн 66 к. 
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору, а також яка відповідальність встановлена за їх невиконання, а тому стягненню підлягає лише сума фактично отриманих  ОСОБА_1 коштів (використання кредитного ліміту). 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів належними та допустимими доказами, що вона при складанні анкети-заяви ознайомилася саме з тими Правилами надання банківських послуг, які містяться на сайті банку, а також не відомо на яких умовах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодилася під час підписання анкети-заяви. У анкеті-заяві відсутнє будь-яке посилання на встановлення кредитного ліміту, а наявна лише інформація, що ідентифікує її особу. Розрахунок заборгованості за договором не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки банком у тіло кредиту включалися відсотки, погашені за рахунок кредиту, а відтак не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою. Вказувала, що вона не отримувала кошти, які зазначені в позові, а ні, як тіло кредиту, а ні в інший спосіб, банк безпідставно нараховував щомісяця проценти, які вона не визнавала та не сплачувала, про те банк самостійно погашав такі щомісячні відсотки, суми яких зараховував як тіло кредиту.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), за яким вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку борг  ОСОБА_1 станом на 21 березня 2021 року становить 84611 грн 17 к., з яких: 60699 грн 66 к. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 23911 грн 51 к. – заборгованість по процентах за користування кредитом.
       Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
       Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах за користування кредитом не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.
       Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
       Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодилася на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.
       Розрахунок заборгованості за договором від 12 грудня 2007 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.
       З виписки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала витрати для сплати послуг, зняття готівки та перерахування коштів на інші рахунки.         
       Доказів на спростування вказаної виписки та розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
       За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.        
       Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачкою 60699 грн 66 к. кредитних коштів (використання кредитного ліміту).
       Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
       Проте, ОСОБА_1 не надала доказів на спростування використання кредитних коштів.
       Заперечуючи правильність нарахування цієї суми відповідачка також не навела свій розрахунок та не спростувала розрахунок, складений позивачем.
       Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача суму фактично отриманих нею кредитних коштів. 
Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).
       За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, –

постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року – без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

       Головуючий                                                 О. С.         Панасюк

       Судді:                                                        О. Ю. Береговий

                                                                       Т. М. Шемета