ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року 
м. Київ

cправа №  44/459-б 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г,
за участі секретаря судового засідання Багнюка І.І.

учасники справи:
заявник (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група",
ліквідатор боржника - арбітражний керуючий Бандола Олександр Олексійович, 
представник ліквідатора  -Тукман Ю.В., адвокат, ордер № 1204833 від 21.02.2022,
відповідач - ОСОБА_1,
представник відповідача -Андреєва В.В., адвокат, ордер КВ № 256714 від 10.07.2019, 
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управитель "Будівельно-інвестиційна група",
кредитор - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк",
представник кредитора - Лисий М.С., в порядку самопредставництва юридичної особи.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги
1. ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича
2. Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 22.03.2021
у складі судді: Чеберяка П.П.
та постанову Північного апеляційного господарського суду
від 28.10.2021
у складі колегії суддів: Гарник Л.Л. - головуючий, Сотнікова С.В., Остапенка О.М.,
у справі за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група" в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича
до ОСОБА_1 
про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації
в межах справи за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Управитель "Будівельно-інвестиційна група"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ.
1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 44/459-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова лізингова група" (далі - ТОВ "Фінансова лізингова група", ТОВ "ФЛГ", боржник) на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою місцевого суду від 09.04.2012.
Короткий зміст вимог заявника
2. ТОВ "Фінансова лізингова група" в особі ліквідатора Бандоли О.О. 15.08.2018 звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації? в межах справи № 44/459-б (том 1, а. с.85 - 96).
2.1. Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для володіння та користування відповідачем майном, переданим йому за договорами фінансового лізингу № 109л/06/07 від 25.05.2007, № 123л/07/07 від 12.07.2007, № 124л/07/07 від 12.07.2007, № 137л/11/07 від 30.11.2007, № 166л/07/08 від 16.07.2008, № 168/07/08 від 30.07.2008 та № 172л/09/08 від 01.09.2008, у зв`язку з чим позивач, з посиланням на статті 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив витребувати у відповідача спірне майно.
Розгляд справи місцевим судом та прийняте ним рішення
3. Рішенням від 22.03.2021 Господарський суд міста Києва у задоволенні позову відмовив (том 3, а. с. 254 - 260).
3.1. Місцевим судом встановлено, що ТОВ "Фінансова лізингова група" зверталось до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ "Київміськбуд-1" ім. М. П. Загороднього", за результатами розгляду якого рішенням місцевого суду 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 (набрало законної сили 17.06.2014) позовні вимоги ТОВ "Фінансова лізингова група" задоволено частково;
витребувано у ПАТ "Київміськбуд-1 ім. М. П. Загороднього" на користь ТОВ "Фінансова лізингова група" рухоме майно (разом з реєстраційною та технічною документацією, комплектуючими пристроями, обладнанням та інвентарем) відповідно до зазначеного переліку.
3.2. Дослідивши зміст зазначеного рішення, місцевий суд зазначив, що на момент передачі спірного майна на користь ПАТ Трест "Київміськбуд-1" (підписання 01.03.2010 сторонами актів прийому-передачі предмета лізингу у власність до Договорів лізингу) застава за Договорами застави спірного майна не була припинена, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна перебували записи про відповідні обтяження, згода банку не була надана, що суперечить положеннями статті 586 ЦК України, статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та статті 17 Закону України "Про заставу".
3.3. Також суд зазначив, що укладені між ТОВ "ФЛГ" та ПАТ "Київміськбуд-1" акти прийому-передачі предмета лізингу у власність від 01.03.2010 до Договорів лізингу не породжують будь-яких прав чи обов`язків для його сторін. Крім того судом встановлено відсутність доказів вжиття позивачем заходів щодо реєстрації спірних транспортних засобів.
3.4. Місцевий суд також встановив, що у відповідь на направлений ліквідатором до Сервісного центру МВС України у місті Києві запит № 02-54/145 листом від 13.07.2018 Регіональним сервісним центром МВС України в місті Києві надані запитані облікові картки, копії яких наявні в матеріалах справи. Дослідивши зазначені докази, місцевий суд дійшов висновку про те, що два автотранспортні засоби (два вантажні автомобілі-бетонозмішувач Mercedes-Benz Actros 4140 B) вибули із володіння ПАТ "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього" вже після набрання чинності рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 та під час здійснення ліквідаційної процедури ТОВ "Фінансова лізингова група".
3.5. Суд встановив, що ОСОБА_1 набув право власності на спірні транспортні засоби від ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2015, який в свою чергу набув у власність зазначені транспортні засоби від ПАТ "Київміськбуд-1" ім. М. П. Загороднього" на підставі довідок-рахунків № 849479 серії ВІА від 30.04.2015 та № 849479 серії ВІА від 30.04.2015.
3.6. Крім того судом встановлено, що, ТОВ "Фінансова лізингова група" передало у власність ПАТ "Київміськбуд-1" ім. М. П. Загороднього" спірне майно згідно актів приймання-передачі предмета лізингу у власність від 01.03.2010 за Договорами лізингу. Відтак, суд дійшов висновку про те, що підписання ТОВ "Фінансова лізингова група" актів приймання-передачі свідчить про волю останнього на відчуження спірного майна.
3.7. З огляду на встановлені обставини та положення статей 92, 256, 261, 316, 328, 387, 388 ЦК України, місцевий суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення 
4. Постановою від 28.10.2021 Північний апеляційний господарський суд апеляційні скарги ліквідатора ТОВ "Фінансова Лізингова Група" Бандоли О.О., ПАТ АБ "Укргазбанк" залишив без задоволення;
рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 44/459-б залишив без змін (том 4, а. с. 307 - 315).
4.1. Апеляційний суд зазначив, що спірні транспортні засоби вибули із володіння позивача відповідно до умов укладеного ним з ПАТ "Київміськбуд-1" ім. М. П. Загороднього" договору фінансового лізингу № 168/07/08 від 30.07.2008, на підставі та на виконання якого сторонами складено акт приймання-передачі предмета лізингу у власність від 01.03.2010. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Водночас, суд зауважив, що позивачем не доведено, що спірне майно вибуло із його володіння поза його волею. 
4.2. Перевіривши встановлені місцевим судом обставини та застосувавши положення частини четвертої статті 41 Конституції України, частини першої статті 321, статтею 388 ЦК України, статей 73, 74, 77, 86 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що аргументи та доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
5. Ліквідатор ТОВ "Фінансова Лізингова Група" Бандола О.О. 29.11.2021 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у справі № 44/459-б.
6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 44/459-б визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Ткаченко Н.Г., Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.12.2021.
7. ПАТ АБ "Укргазбанк" 07.12.2021 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №  44/459-б Господарського суду міста Києва.
8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 44/459-б визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Ткаченко Н.Г., Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.12.2021.
9. У зв`язку з обранням судді Катеринчук Л.Й. до Великої Палати Верховного Суду автоматизованою системою автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 44/459-б визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Ткаченко Н.Г., Білоус В.В., що підтверджується протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021.
10. Ухвалою від 22.12.2021 Верховний Суд задовольнив клопотання ПАТ АБ "Укргазбанк" про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження; поновив ПАТ АБ "Укргазбанк" строк на касаційне оскарження; 
відкрив касаційне провадження у справі № 44/459-б Господарського суду міста Києва за касаційною скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021; 
відкрив касаційне провадження у справі № 44/459-б Господарського суду міста Києва за касаційною скаргою ліквідатора ТОВ "Фінансова Лізингова Група" арбітражного керуючого Бандоли О.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021.
об`єднав в одне касаційне провадження касаційні скарги ліквідатора ТОВ "Фінансова Лізингова Група" арбітражного керуючого Бандоли О.О. та ПАТ АБ "Укргазбанк".
розгляд справи призначив на 08.02.2022, 11:45.
11. Судове засідання 08.02.2022 не відбулося у зв`язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Погребняка В.Я.
12. Ухвалою від 14.02.2022 Верховний Суд розгляд справи призначив на 22.02.2022, о 15.00. 
13. Від представника ОСОБА_1 - адвоката Андреєвої В.В. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому адвокат просила касаційну скаргу ПАТ "Укргазбанк" залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.
14. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу № 44/459-б у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
15. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (22.02.2022) від учасників справи не надійшло обґрунтованих заяв чи клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т. ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 22.02.2022.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Доводи скаржника (ПАТ "Укргазбанк")
16. Скаржник доводив, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18) щодо можливості власника реалізувати своє право про витребування майна від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України, а також у постанові ВС КГС від 30.09.2021 у справі № 910/11388/20.
16.1. Скаржник зазначив, що судом не наведено мотивів, за якого він дійшов висновку про добросовісність набуття ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього" права власності на оспорюване майно. Разом з тим, на думку скаржника, з`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право власності набувача майна. Скаржник зауважив, що ПАТ Трест "Київміськбуд-1" (власник автотранспортних засобів) згоди на відчуження належних йому автомобілів на користь ОСОБА_1 не надавало, а зазначені автотранспортні засоби вибули із володіння ТОВ "Фінансова лізингова компанія" поза його волевиявленням, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі №910/25822/13. 
Доводи скаржника (ТОВ "Фінансова Лізингова Група")
17. Скаржник аргументував, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги конструкцію статті 388 ЦК України, а саме не взято до уваги, що застосування цієї статті можливе у разі встановлення набуття ОСОБА_1 спірних транспортних засобів саме на відплатній основі. Водночас судами попередніх інстанцій не враховано, що спірні транспортні засоби були відчужені поза волею його власника шляхом низки правочинів, а також не досліджувалось чи були правочини, на підставі яких останній володілець транспортних засобів набув на них права, відплатними в розумінні статті 388 ЦК України, оскільки саме відплатність є визначальною ознакою для того, аби майно не могло бути витребувано, якщо такий набувач майна є добросовісним.
17.1. Скаржник доводив, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13, яке набрало законної сили, є підставою для повернення від ПАТ Трест "Київміськбуд-1" ім. М. П. Загороднього" у власність ТОВ "Фінансова лізингова група", а також реєстрації права власності із подальшим включенням зазначених транспортних засобів в ліквідаційну масу банкрута. Разом з тим, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій факти, встановлені цим рішенням суду не взяті до уваги, що є порушенням імперативних приписів частини четвертої статті 75 ГПК України (обов`язковість судового рішення). Скаржник зауважив, що неврахування наведених фактів, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 не відповідає принципу верховенства права (стаття 2 ГПУ України), а саме його складової - принципу правової визначеності.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
18. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
20. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 16 - 16.1., 17 - 17.1. описової частини цієї постанови.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
21. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України у разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не  знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у  володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
22. Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
22.1. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
23. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, та з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
23.1. Аналогічний висновок сформульовано в постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) та в пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц).
24. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Слід зазначити, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України.
25. В ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази.
26. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі частини першої статті 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
27. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
28. Верховний Суд звертає увагу, що волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою ззовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами.
Щодо суті касаційної скарги
29. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних судових рішень стали обставини, встановлені під час розгляду справи №910/25822/13.
30. Так, місцевий суд, зіславшись на прийняті у зазначеній справі рішення від 02.06.2014 (набрало законної сили 17.06.2014), зазначив, що спірне майно ТОВ "Фінансова лізингова група" передане у власність ПАТ "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього" згідно акта приймання-передачі предмета лізингу у власність від 01.03.2010 за договорами лізингу, тому суд дійшов висновку про наявність волі у боржника на відчуження спірного майна. Тотожних висновків дійшов також і апеляційний суд.
30.1. Разом з тим, здійснивши цитування зазначеного рішення місцевого суду від 02.06.2014 в частині встановлених судом обставин щодо перебування спірного майна в у заставі банку та відсутності згоди банку на відчуження такого майна третім особам, судами не досліджено обставини щодо наявності/відсутності обтяжень на спірне майно, наявності/відсутності відповідних записів у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 
31. Зі змісту рішення місцевого суду від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 вбачається, що за змістом пункту 3.3.5. Договорів застави відчуження спірного майна можливо виключно за згодою банку.
31.1. Разом з тим, судами попередніх інстанцій у цій справі не досліджено обставини щодо наявності чи відсутності згоди банку на відчуження майна третім особам, тобто не встановлено наявність чи відсутність обставин щодо надання згоди заставодержателя на передачу предметів лізингу у власність лізингоодержувача.
32. Також судами не спростовано висновок місцевого суду, викладений у рішенні від 02.06.2014 у справі № 910/25822/13 про те, що зазначений акт приймання-передачі до договорів лізингу не може породжувати будь-які права чи обов`язки для його сторін. 
32.1. Крім того судами попередніх інстанцій не досліджувались обставини (підстави, умови) набуття відповідачем права власності на спірні транспортні засоби.
Відтак, Верховний Суд погоджується з доводами скаржників про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності волі у боржника на відчуження спірного майна, а оскаржувані судові рішення прийняті без дотримання положень частини четвертої статті 75, статей 86, 236, 238 ГПК України, оскільки судами не повно досліджено обставини та матеріали справи в їх сукупності, не надано юридичну оцінку обставинам справи, встановленим місцевим судом під час розгляду справи №910/25822/13.
33. Верховний Суд з огляду на положення частин першої-другої статті 300 ГПК України не наділений повноваженнями досліджувати обставини та докази відчуження спірного майна боржником та щодо обґрунтованості і законності набуття права власності на спірне майно відповідачем, чого належним чином не здійснили суди попередніх інстанцій.
33.1. З огляду на зазначене також є передчасними висновки судів про відсутність чи наявність підстав для застосування у цій справі строку позовної давності.
34. Доводи ПАТ "Укргазбанк", викладені у пункті 16 описової частини цієї постанови Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
34.1. Як вбачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, зазначена справа розглядалась за позовом в. о. керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, фізичної особи, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ДП "Новомосковське лісове господарство", Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання неправомірним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта та витребування земельної ділянки.
34.2. При цьому позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, які знаходяться у постійному користуванні ДП "Новомосковське лісове господарство". Факт належності земельної ділянки до зазначеної категорії підтверджується, зокрема, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.11.2013 у справі № 20/5005/9915/2012.
34.3. Зі змісту постанови Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 вбачається, що зазначена справа розглядалась за позовом заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, Фермерського господарства "Агрозем-7", про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та їх повернення за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 й ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.05.2019. 
34.4. При цьому, позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані накази ГУ Держземагентства прийнято з порушенням статей 116, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, що призвело до незаконної передачі фізичній особі у користування земельних ділянок державної власності.
Отже, з огляду на розгляд зазначених справ поза межами провадження у справі про банкрутство, інший суб`єктний склад, встановлені судами попередніх інстанцій обставини та наслідки розгляду зазначених справ для позивача, висновки, викладені у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження №14-208цс18) та у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 910/11388/20 є нерелевантними до правовідносин у цій справі. 
35. Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
35.1. У справі "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6.09.2005; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява №49684/99; від 27.09.2001, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Ruiz Torija v. Spain", заява серія A № 303-A; від 9.12.1994; пункт 29).
35.2. У іншому рішенні, зокрема, у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001). Про важливість дотримання судами вимоги щодо вмотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у рішеннях ЄСПЛ у справах "Богатова проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України" та ін.
35.3. Аналізуючи оскаржувану ухвалу апеляційного суду крізь призму зазначеної практики Європейського суду з прав людини, Верховний Суд зазначає про відсутність дотримання судами попередніх інстанцій свого обов`язку щодо обґрунтування рішення та надання спростування на доводи та заперечення сторін у справі.
35.4. Відтак, судові рішення щодо витребування спірного майна на підставі статті 388 ЦК України підлягають скасуванню, а справа в цій частині передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
35.5. При новому розгляді справи суду необхідно взяти до уваги зазначене, належним чином дослідити всі наявні в матеріалах справи докази та обставини, встановлені під час прийняття рішення місцевого суду від 02.06.2014 у справі №910/25822/13 згідно із вимогами частини четвертої статті 75, статті 86 ГПК України, встановити обставини щодо законності та відповідності укладеним договорам лізингу та договору застави відчуження спірного майна боржником, щодо підстав набуття права власності відповідачем, та на підставі дослідження всіх наявних у матеріалах справи доказів, в залежності від встановленого, відповідно до вимог закону прийняти рішення, яке відповідає вимогам статей 236, 238 ГПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
36. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
37. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 310 ГПК України).
38. З огляду на порушення судами попередніх інстанцій приписів частини четвертої статті 75, статей 236, 238 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з огляду на необґрунтованість та неповноту дослідження обставин, встановлених судами у справі №910/25822/13, з направленням справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
39. Під час нового розгляду, господарському суду належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, встановлені під час прийняття рішення місцевого суду від 02.06.2014 у справі №910/25822/13, здійснити оцінку щодо наявності чи відсутності підстав для відчуження боржником майна третім особам з подальшим набуттям такого майна відповідачем та, за наслідками встановлених обставин та дослідження наявних в матеріалах справи доказів, вирішити питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування позовної давності.
Судові витрати 
40. У зв`язку із задоволенням касаційних скарг та направленням справи для продовження розгляду до місцевого суду, питання розподілу витрат зі сплати судового збору за подання і розгляд касаційної скарги Верховним Судом відповідно до статті 129 ГПК України не вирішувалось.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 310, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Лізингова Група" арбітражного керуючого Бандоли Олександра Олексійовича задовольнити.
2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" задовольнити частково.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №44/459-б скасувати. 
4. Справу № 44/459-б у скасованій частині направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                    В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко