УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 469/848/13
провадження № 61-1409ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,               Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Івановою Тетяною Вікторівною, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося в суд із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
 
Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року стягнуто солідарно з                         ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 209 650,86 грн заборгованості за кредитним договором від 01 липня 2008 року та судовий збір. На підставі вказаного рішення Березанським районним судом Миколаївської області видано виконавчі листи, які було пред`явлено до примусового виконання. 
 
У липні 2020 року ПАТ КБ «Надра» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» договір про відступлення права вимоги, у тому числі за кредитним договором № 08/07/2008/980 К1235 від 01 липня 2008 року, який укладено з відповідачкою ОСОБА_2 .
 
Оскільки за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором відсутнє, а виконавчий лист банком товариству не передавався, заявник вважає, що виконавчий лист втрачено. 
 
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2021 року в складі судді Тавлуя В. В. заяву задоволено:
-          стягувача у цивільній справі № 469/848/13-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором №08/07/2008/980 К 1235 від 01 липня 2008 року замінено з ВАТ «Комерційний банк «Надра» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»; 
-          видано дублікат виконавчого листа № 469/848/13-ц про стягнення з                                ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №08/07/2008/980 К1235 від 01 липня 2008 року;
-          поновлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 469/848/13-ц, виданого на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в складі колегії суддів Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
 
Замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі  з виконання заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року про стягнення 209 650,86 грн заборгованості.
Поновлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа з виконання заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року та видано дублікат виконавчого листа.
 
Апеляційний суд виходив із того, що на підставі договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» перейшло право вимоги за кредитним договором №08/07/2008/980 К 1235 від 01 липня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , а тому вважає наявними підстави для заміни сторони виконавчого провадження у порядку статті 442 ЦПК України. Оскільки оригінал виконавчого листа не передавався ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від первісного кредитора, при цьому він двічі пред'являвся до виконання первісним кредитором, проте повертався через відсутність майна у боржника, а також враховуючи зміну строку пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом трьох років та незначний пропуск строку новим стягувачем, тому наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення такого листа до виконання.
 
21 січня 2022 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на постанову апеляційного суду в частині задоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, просила її скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що апеляційний суд ухвалою від 07 грудня             2021 року в порушення норм процесуального права витребував докази за власною ініціативою, які стали підставою для задоволення заяви товариства; заявник не надав докази поважності пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання; апеляційний суд у порушення норм ЦПК України дослідив доказ, поданий товариством, на стадії апеляційного провадження; на момент укладення договору про відступлення права вимоги між первісним кредитором та його правонаступником строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився.
 
У відкритті касаційного провадження на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в частині вимог заяви щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання слід відмовити з таких мотивів.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. 
 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Оскарження ухвали щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачено пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки вказане судове рішення в частині вимог щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
У відкритті касаційного провадження на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в частині вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Суди встановили, що 24 січня 2014 року на підставі заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року ПАТ КБ «Надра» видано виконавчі листи.
 
13 травня 2014 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 пред`явлено на примусове виконання банком до державної виконавчої служби та 23 червня 2014 року повернуто без виконання.
26 жовтня 2016 року банком повторно пред`явлено виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості на його користь, за яким 10 жовтня 2016 року Миколаївським районним відділом виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївської області відкрито виконавче провадження.
 
28 квітня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу в зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 майна, на яке може бути звернуто стягнення на користь                   ПАТ КБ «Надра» та не проживання її на території Миколаївського району Миколаївської області.
 
Відомостей про отримання первісним стягувачем виконавчого документу при його поверненні з примусового виконання державною виконавчою службою матеріали справи не містять.
 
21 липня 2020 року ПАТ КБ «Надра» уклало договір про відступлення права вимоги з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 01 липня 2008 року з                     ОСОБА_2 . Інформація про передачу виконавчих листів від первісного кредитора до нового відсутня.
 
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті                      12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII).
 
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня                    2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання  сплив,  і  суд  його  не  поновив,  то  за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що «оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».
 
Установивши, що оригінал виконавчого листа не передавався ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від первісного кредитора, при цьому він двічі пред`являвся до виконання первісним кредитором, проте повертався через відсутність майна у боржника, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення заяви в частині видачі дубліката виконавчого листа.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що суд встановив обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, є безпідставними, оскільки апеляційний суд, задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, виходив із того, що виконавчий лист втрачений. Таким чином, процесуальні порушення не вплинули на правильність ухваленого апеляційним судом рішення.
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Івановою Тетяною Вікторівною, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня                  2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                  І. О. Дундар
 
                                                                                                                   М. М. Русинчук