Номер провадження: 22-ц/813/4039/22 
Номер справи місцевого суду: 947/9817/20
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Цюри Т.В., 
суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу   Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року по цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-
ВСТАНОВИВ:
27 квітня 2020 командир військової частини НОМЕР_1  підполковник ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. У поданому позові просив суд стягнути з ОСОБА_1  на користь військової частини  НОМЕР_1  заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 35414,67 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2102 грн (т.1, а.с.1-5).
25 травня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги залишено без розгляду (т.1, а.с.219-223).
04 червня 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернулась з клопотанням про відшкодування судових витрат у справі. У поданому клопотанні просила суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката Сабліної Юлії Сергіївни у розмірі 6500 грн за результатами розгляду справи 947/9817/20 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (т.2, а.с.1-3).
17 червня 2021 року додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_1 про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Постановлено додаткове рішення по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ,) на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу відмовлено (а.с.28-31 зворот)
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник – ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 червня 2021 року по справі №947/9817/20(т.2, а.с.50-54).
23 вересня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі.
29 жовтня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду.
24 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 . У поданому відзиві ОСОБА_1 наголошує на тому, що подаючи докази понесення судових витрат, представником відповідача подавались, зокрема, договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг з підготовки відзиву та вартість цих послуг, акт прийому – передачі, в якому вказувалось про участь представника у судових засіданнях та вартість цих послуг і тому, на думку відповідача, виходячи із наданих доказів суд першої інстанції прийшов до правильного висновку.
10 січня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від Військової частини НОМЕР_1 . У поданій відповіді апелянт наголошує на тому, що представник позивача також залучений до справ із тотожним предметом спору, а тому, на думку апелянта, так як дана категорія справ містить аналогічний підхід до формування позицій , що виключає складність справи та безпосередньо витраченого часу адвоката на виконання наданих послуг.
В судове засідання, призначене на 20 січня 2022 року з`явилися представник позивача – ОСОБА_5 , представник відповідача – ОСОБА_3 , відповідач – ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу виходив з критерію реальності адвокатських витрат, складності та часу розгляду справи та принципів співмірності і розумності судових витрат.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, представництво ОСОБА_1 здійснювалось під час розгляду цієї справи адвокатом Сабліною Юлією Сергіївною, повноваження якої підтверджуються ордером серії ОД №546289 від 08.01.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги за №26/20 від 25.12.2020 року.
Згідно із наданими відповідачем актами прийому-передачі, представником здійснювалось надання правничої допомоги шляхом підготовки відзиву на позовну заяву та безпосереднього представництва ОСОБА_1 в суді першої інстанції.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши подані відповідачем до суду першої інстанції докази, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставно нарахованих понесених витрат в сумі 1000,00 грн. за участь представника в судовому засіданні 04.03.2021 року, оскільки останній не з`явився до засідання, що підтверджується протоколом судового засіданні від 04.03.2021 року.
В частині понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 5500,00 грн., апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що вищезазначені докази подані відповідачем по справі є достатніми та підтверджують прийняттям ОСОБА_1 наданих послуг.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Ст. 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку цих витрат, зазначає, що судом першої інстанції детально досліджено всі подані докази надання правової допомоги та перевірено їх розмір. Відповідно, у прийнятому рішенні детально висвітлено висновки щодо задоволення кожного з пунктів заявлених вимог.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції представником позивача не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року по цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04.02.2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Гірняк Л.А.

Комлева О.С.