ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/6504/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу                      ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року (головуючий суддя – Маковська О.В.) в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Лівобережного управління соціального захисту населення, Дніпровської міської ради

про                                                             визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Лівобережного управління соціального захисту населення (далі – Відповідача-1), Дніпровської міської ради (далі – Відповідача-2), в якому просив суд:
- визнати бездіяльність Лівобережного управління соціального захисту населення щодо ненадання ОСОБА_1 санаторно-курортної путівки спінального профілю позачергово протиправною;
- зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення забезпечити ОСОБА_1 санаторно-курортною путівкою у санаторій (відділення) спінального профілю у 2021 році позачергово строком на 35 (тридцять п`ять) днів;
- визнати бездіяльність Дніпровської міської ради щодо неврахування видатків на санаторно-курортне лікування спінального профілю при плануванні видатків у 2021 році протиправною;
- зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути питання щодо врахування видатків на санаторно-курортне лікування спінального профілю при плануванні видатків у 2021 році.
В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням інваліда другої групи внаслідок війни. Позивач звернувся до Відповідача -1 із заявою про надання санаторно-курортної путівки спінального профілю позачергово. Проте, листом від 08.02.2021 №Щ-2/2 позивача було повідомлено, що його буде забезпечено санаторно-курортною путівкою до санаторію спінального профілю відповідно до Постанови від 22.02.2006 №187 «Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення (крім м. Києва) рад» та згідно Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» відповідно до виділеного фінансування та у порядку черговості.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року по справі №160/6504/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення, Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено (а.с. 72-74).
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції не було взято той факт, що Позивач звернувся із заявою до Лівобережного управління соціального захисту населення із заявою щодо надання санаторно-курортної путівки спінального профілю позачергово. Тобто, у даному випадку, суд мав застосовувати норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у якому зазначено право Позивача на безоплатне позачергове забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.
Відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач-1, зокрема, вказав про те, що на підставі заяви Позивача та медичної довідки лікувального закладу, відповідно до пункту 5 Порядку №187 його Позивача було взято на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням в санаторії (відділенні) спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів у порядку черговості. 25.01.2021 року Позивачем було надано нову медичну довідку форми №070/ф від 25.01.2021 року №25 в якій також медичним закладом рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії з захворюванням органів руху, хребта в санаторіях спінального профілю, чим підтвердив своє право та згоду на отримання санаторно-курортного лікування у санаторії спінального профілю.
Крім того, Відповідач-1 вказав і про те, що Управлінням у 2021 році ОСОБА_1 , було забезпечено санаторно-курортним лікуванням у санаторії спінального профілю ДП Південь-курорт-сервіс санаторії «Оризонт» з терміном оздоровлення 35 днів з 09 вересня 2021 по 13 жовтня 2021.
Відповідач-2 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування відзиву Відповідач-2 зокрема зазначив про те, що Позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтування та не надано жодних доказів щодо бездіяльності Дніпровської міської ради стосовно не врахування видатків на санаторно-курортне лікування спінального профілю при плануванні видатків на 2021 рік та виділення коштів на санаторно-курортне лікування з місцевого бюджету у 2021 році.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується посвідченням від 16.05.2017 №014891 (а.с. 6).
Позивач звернувся до Лівобережного управління соціального захисту населення зі зверненням щодо надання санаторно-курортної путівки спінального профілю позачергово.
Відповідач листом від 08.02.2021 №Щ-2/2 повідомив Позивача, що його буде забезпечено санаторно-курортною путівкою до санаторію спінального профілю відповідно до «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрації, виконавчими комітетами міських, районних у містах (у разі їх утворення (крім м.Києва) рад», затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 №187 та згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», передбачено направлення на оздоровлення осіб з інвалідністю 1 та 2 групи із захворюванням нервової системи (з наслідками травм і захворювання хребта та спинного мозку) до санаторіїв спінального профілю із строком лікування 35 днів (відповідно до медичних рекомендацій) відповідно до виділеного фінансування та у порядку черговості (а.с. 6а).
Правомірність дій Відповідача-1 стосовно забезпечення Позивача санаторно-курортною путівкою спінального профілю є предметом судового розгляду у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на підставі заяви Позивача та медичної довідки лікувального закладу, відповідно п.5 Порядку №187 його було взято на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням в санаторії (відділенні) спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів (відповідно до медичних рекомендацій) у порядку черговості, тому суд не вбачає бездіяльності Відповідача-1 щодо ненадання відповідної путівки Позивачу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільгу на безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад. Порядок надання путівок, визначається Кабінетом Міністрів України.
Також, на Позивача, як на особу з інвалідністю розповсюджується дія Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». 
Статтею 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що особи з інвалідністю за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно- курортними путівками. Порядок та умови забезпечення осіб з інвалідністю санаторно-курортними путівками, визначає Кабінет Міністрів України.
Із наведеного вбачається, що діючим законодавством передбачено право Позивача на забезпечення його санаторно-курортним лікуванням за двома Законами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2006 №187 затверджено «Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення (крім м. Києва) рад» (далі Порядок №187), яким визначено механізм забезпечення структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення (крім м. Києва) рад санаторно- курортними путівками до санаторно-курортних закладів осіб відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Відповідно до пункту 2 Порядку №187 органи соціального захисту населення забезпечують безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів згідно з медичними рекомендаціями в порядку черговості:
-          осіб з інвалідністю усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Мінсоцполітики;
-          ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про жертви нацистських переслідувань”, - за рахунок коштів місцевих бюджетів;
-          ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, осіб з інвалідністю та осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, у санаторіях, що належать до сфери управління Мінсоцполітики, - за рахунок коштів державного бюджету.
Особи зазначених категорій мають право вільного вибору санаторно- курортного закладу, розміщеного на території України, відповідного профілю лікування, безоплатними путівками до якого вони забезпечуються.
Відповідно до п.5 Порядку №187 путівки видаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості. Для одержання путівки подається заява та медична довідка закладу охорони здоров`я за формою №070/о.
Згідно з пунктом 6 Порядку №187 Позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни має право на забезпечення путівкою строком на 18-21 день позачергово щороку (із січня по грудень).
Пунктом 10 Порядку №187 передбачено порядок забезпечення санаторно- курортним лікуванням осіб з інвалідністю із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку), а саме: особи з інвалідністю І і II групи із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) забезпечуються путівками - до санаторіїв (відділень) спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів (відповідно до медичних рекомендацій) у порядку черговості.
Отже, аналіз зазначених норм законодавства передбачає, що забезпечення санаторно-курортним лікуванням осіб з інвалідністю внаслідок війни і осіб з інвалідністю І і II групи із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) відрізняється терміном лікування (18-21 день і 35 днів), порядком забезпечення (позачергово і в порядку черговості), джерелами фінансування (кошти передбачені Мінсоцполітики, кошти місцевих бюджетів, кошти державного бюджету).
Пунктом 18 Порядку №187 передбачено, у разі коли особи, зазначені у пункті 2 Порядку№187, мають право на санаторно-курортне лікування за кількома законами, їм надається право вибору в забезпеченні путівкою за одним із них.
Оскільки Позивач має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням по Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», тому суд першої інстанції правильно вказав про те, що відповідно до пункту 2 Порядку № 187 Позивачу необхідно визначитись за яким із Законів він буде використовувати право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням.
У позовних вимогах Позивач бажає одночасно частково по двом законам використати своє право на забезпечення його санаторно-курортним лікуванням, а саме: позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та право на забезпечення санаторно- курортним лікуванням терміном 35 днів, як особою з інвалідністю із захворюваннями нервової системи згідно зі ст.38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні. Така вимога позивача суперечить вимогам пункту 10 Порядку №187.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою від 25.09.2019 про взяття на облік для забезпечення його санаторно-курортним лікуванням у санаторії спінального профілю в якій зазначив отримання санаторно курортного лікування в санаторії спінального профілю. До заяви додав довідку форми №070/ф від 14.08.2019 №257 в якій медичним закладом рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії з захворюванням органів руху, хребта в санаторіях спінального профілю. 
Вказане свідчить про те, що Позивач обрав право на забезпечення його санаторно-курортним лікуванням відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» в порядку передбаченому пунктом 10 Порядком №187.
В подальшому, 25.01.2021 Позивачем надано нову медичну довідку форми №070/ф від 25.01.2021 №25 в якій також медичним закладом рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії з захворюванням органів руху, хребта в санаторіях спінального профілю, чим підтвердив своє право та згоду на отримання санаторно-курортного лікування у санаторії спінального профілю.
Колегією суддів встановлено, що на підставі заяви Позивача та медичної довідки лікувального закладу, відповідно п.5 Порядку №187 його було взято на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням в санаторії (відділенні) спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів (відповідно до медичних рекомендацій) у порядку черговості, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність бездіяльності збоку Відповідача-1 щодо ненадання відповідної путівки Позивачу.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Відповідача-2 суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Позивачем не наведено доводів в обґрунтування та не надано доказів на підтвердження бездіяльності Дніпровської міської ради щодо неврахування видатків на санаторно-курортне лікування спінального профілю при плануванні видатків у 2021 році, що свідчить про відсутність підстав для задоволення таких позовних вимог ОСОБА_1 до Відповідача-2.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року по справі №160/6504/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова