Справа № 127/6928/20
Провадження № 22-ц/801/178/2022
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року	Справа № 127/6928/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.
суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу №127/6928/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу двигуна 6G72 від автомобіля Mitsubishi Pajero, стягнення матеріальної та моральної шкоди
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року, повний текст якого складено 15 листопада 2021 року, ухвалене в складі судді Ганкіної І.А.
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок шахрайських дій, шляхом обману 28.02.2020 р. через онлайн-платформу ОЛХ йому було продано непрацюючий двигун від автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), який також не відповідав вказаній комплектації та заявленим характеристикам. А на вимогу про розірвання договору купівлі-продажу продавцем ОСОБА_2 було відмовлено. Вказує, що 01.02.2020 р. між ним та ОСОБА_2 , продавцем двигуна до автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), який знаходився у м. Ковель, було розпочато перемовини щодо придбання двигуна та умов його отримання. Продавець гарантував відмінну роботу двигуна, зазначив про сплату задатку у розмірі 3500 грн. за відправку. Проте, на вимогу надати розписку з гарантією роботи, одразу відмовив у продажу. 19.02.2020 р. позивач знову звернувся до цього продавця, але через «Вайбер». Попросив надати фото двигуна, який продається та вказав, що вони раніше спілкувались щодо продажу. Продавець об 11-07 год. зазначив про сплату задатку та доставку мотору. Але після того, як він надіслав скриншот, що спілкувався з ним 01.02.2020 р., вже об 12-46 год. повідомив, що точно не продасть, бо нагадав, що він-покупець просив розписку та гарантію. Проте, після цього продавець надсилає фото банківської картки для переказу задатку. Надалі позивач та відповідач домовилися про купівлю двигуна за 700 (сімсот) доларів США по курсу гривні. Двигун вже був знятий та готовий до відправки. Тобто, 19.02.2020 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про купівлю-продаж двигуна 6G72 до автомобіля Mitsubishi Pajero. Продавцю ОСОБА_2 одразу було переведено на банківський рахунок 1200 грн. Умовами договору після сплати задатку передбачалось через платформу Нова Пошта відправлення робочого контрактного двигуна та сплату коштів по отриманню. Надалі продавець написав у «Вайбер», що «відправить двигун завтра». Проте ОСОБА_2 не виходив на зв`язок і двигун не відправляв. Після того писав, що не встигає, пропонує повернути кошти та дати номер картки. Коли позивач повідомив, що повідомить номер картки, то він пообіцяв відправити у вівторок - 100%. Двигун було відправлено 25.02.2020 р. У підсумку позивач вказує, що отримав мотор лише 28.02.2020 р. Зазначає, що двигун відрізнявся комплектацією від надісланих ОСОБА_2 фото, при тому, що був договір комплектації лише без навісного обладнання. Проте позивач згодився на запевнення у тому, що двигун працював належно, гарантовано його якість роботи. У зв`язку із неможливістю перевірити роботу двигуна при отриманні, з продавцем було домовлено про два тижні на встановлення і перевірку його роботи. Після того, як позивач забрав двигун з Нової Пошти, ОСОБА_2 , того ж дня зателефонував та зазначив, що в двигуні треба перевірити тиск масла, що одразу викликало певні підозри. Після встановлення навісного обладнання, нагнітання масла, виявилось, що тиск масла відсутній, навіть після додаткового прокачування вакуумним обладнанням. Вказує, що він повідомив про це ОСОБА_2 , на що той спочатку пропонував докачку масла, перевірку клапану, заміну масляного насосу. Проте надалі, при спробі перевірити клапан масляного насосу, виявилось, що він напевно не з цього насосу, що двигун вже ремонтний, зібраний з різних некомплектних деталей, за умов використання яких двигун працювати не міг. У подальшому ОСОБА_2 став пропонувати кошти за заміну і ремонт. Також, пояснює, що коли він звернувся до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу згідно законодавства та зазначив обставини, відповідач відповів відмовою. Заявив, що ні коштів не поверне, ні витрати відшкодовувати не буде. Вказує, що ОСОБА_2 відправив йому неробочий двигун. При цьому позивачем було сплачено задаток, за двигун, за його транспортування, за встановлення, за діагностику. На звернення позивача, щодо його незаконних дій та вимог він відповів погрозами поговорити по іншому, а надалі зазначив: «Карочє подавай на суд», надавши свої дані. Двигун від автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72) до відправлення був не контрактним, а ремонтним та неробочим, про що було добре відомо продавцю ОСОБА_2 . Можливо ним відправлено взагалі не той мотор, фото якого він надсилав позивачу, якщо він по 8-10 їх продає. При цьому він усіляко пропонував відремонтувати двигун, пропонував гроші, що вже є фактом відправки в неробочому стані. Далі ОСОБА_2 вказував на засідання клапану насосу. Хоча жоден офіційний дилер WAG GMBH не вказує про виникнення таких проблем, немає про це мови і на форумах Mitsubishi. Окрім того, технічно, засідання клапану навпаки утримує тиск у двигуні, а його відкриття зменшує зайвий тиск. Конструктивно клапан є болтом з пружиною, яка прижимає шарик у дюзі контролю тиску, і якщо він засів, то тиск навпаки утримується, про що ОСОБА_2 було напевно не відомо. Вказує, що дані факти вказують на шахрайство ОСОБА_2 , обман щодо характеристик та якостей, спроби умовити залишити неробочий двигун. За наведених вище підстав позивач просить розірвати договір про придбання двигуна 6G72 від автомобіля Mitsubishi Pajero між мною та відповідачем  ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти згідно ст.230 ЦК України в сумі 42730 грн; стягнути з відповідача на його користь компенсацію моральної шкоди 1000 гривень та стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу двигуна 6G72 від автомобіля Mitsubishi Pajero, стягнення матеріальної  та моральної шкоди - відмовлено
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки, які виникли у позивача у придбаному ним двигуні полягали у наявності чи відсутності всіх елементів, запчастин. Належних і допустимих доказів того, що недоліки товару виникли до передачі його покупцеві позивачем також не надано. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
На адресу Вінницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
Судом встановлено, що 01.02.2020 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , продавцем двигуна до автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), який знаходився у м. Ковель, було розпочато перемовини щодо придбання двигуна та умов його отримання. 
Продавець гарантував відмінну роботу двигуна, зазначив про сплату задатку у розмірі 3500 грн. за відправку, проте, на вимогу надати розписку з гарантією роботи, одразу відмовив у продажу. 
19.02.2020 р. ОСОБА_1 знову звернувся до цього продавця, але через «Вайбер». Попросив надати фото двигуна, який продається та вказав, що вони раніше спілкувались щодо продажу. Продавець об 11-07 год. зазначив про необхідність сплати задатку та доставку мотору. Але після того, як ОСОБА_1 надіслав скриншот, що спілкувався з ним 01.02.2020 р., вже об 12-46 год. відповідач повідомив, що точно не здійснить продаж мотор, бо нагадав, що позивач просив розписку та гарантію (а.с.5-25). 
В подальшому, 19.02.2020 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про купівлю-продаж двигуна 6G72 до автомобіля Mitsubishi Pajero. Продавцю ОСОБА_2 одразу було переведено на банківський рахунок 1200 грн. (а.с.8), фото. Двигун ОСОБА_2 було відправлено 25.02.2020 року (а.с.11). 
По отриманню товару ОСОБА_1 було сплачено кошти за товар та послуги перевезення (а.с.23). 
Суд першої інстанції, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вірно встановив наступні обставини та дійшов до правильних висновків.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів", який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно зі статтею 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із таких засобів захисту є суд.
Статтею 3 ЦК України передбачено, що засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та судовий захист цивільного права та інтересу.
Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає, механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є Закон України "Про захист прав споживачів".
Частиною 1 ст. 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. 
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 675 ЦК України, товар, який продавець зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Кожна сторона при укладенні договору купівлі-продажу несе певний ризик настання негативних наслідків, які випливають з прав та обов`язків сторін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За правилами ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.
Порядок повернення сплачених за товар, що використовувався та на думку споживача має певний недолік, грошових коштів та обміну товару не належної якості на аналогічний товар належної якості регламентується та чітко встановлений ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів".
Так, згідно частини 1 статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", належна якість товару, роботи або послуги - це властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору зі споживачем.
Товарний вигляд товару - це зовнішній стан товару, який відповідає вимогам нормативних документів щодо реалізації у сфері обігу.
Відповідно до статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Згідно з частиною першою статті 668 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.
Пунктом 12 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Пунктом 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
У Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі N 661/67/16-ц, провадження N 61-2464св18, викладено правову позицію, що тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач ОСОБА_1 не довів шляхом надання належних та допустимих доказів (зокрема, і шляхом надання експертного висновку) тієї обставини, що придбаний ним двигун до автомобіля Mitsubishi Pajero (Mod.6G72), має істотний недолік, який відповідає вищенаведеним критеріям, і є підставою для розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачених за товар.
Таким чином, доводи позивача про істотність недоліку придбаного товару є безпідставними, оскільки не відповідають положенням п. 12 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" та правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі N 661/67/16-ц (провадження N 61-2464св18), відповідно до яких тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів.
З матеріалів справи вбачається, що товар після придбання постійно знаходився у позивача, встановлювався для перевірки у транспортний засіб, а відтак він не був позбавлений можливості надати суду докази того, що товар ним використовувався відповідно до інструкції про експлуатацію, а також те, що несправність придбаного ним товару виникла не внаслідок неправильної експлуатації чи його встановлення, а вже був придбаний несправним у відповідача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактичні обставини справи не свідчать, що спір виник у зв`язку із придбанням неякісного товару, тому підстави для застосування положень ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. 
Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі N 215/46/16-ц (провадження N 61-6275св18).
По даній справі також встановлено, що недоліки, які виникли у позивача у придбаному ним двигуні полягали у наявності чи відсутності всіх елементів, запчастин. Належних і допустимих доказів того, що недоліки товару виникли до передачі його покупцеві позивачем також не надано.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладені обставини щодо розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачених за товар задоволенню не підлягають. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи скарги, належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.
Отже, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б Войтко

В.В. Сопрун