Ухвала
Іменем України 
20 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 133/416/20
провадження № 51-1662ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року та від 23 листопада 2021 року,  
встановив:
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 рокучастково задоволено заявлений ОСОБА_4 відвід суддям Вінницького апеляційного суду. Постановлено відвести суддів ОСОБА_5 та 
ОСОБА_6 від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 
2021 року, а матеріали провадження за апеляційною скаргою 
ОСОБА_4 передати на повторний авторозподіл в частині відводу вказаних суддів.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року 
ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 
від 16 вересня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У касаційній скарзі  ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних ухвал апеляційного суду у касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд дійшов висновку, 
що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити, виходячи 
з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року 
№ 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення 
(пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" 
від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" 
від 13 лютого 2001 року).
Відповідно до частин 1, 2  ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень 
суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду 
в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Оскільки вищезазначена ухвала апеляційного суду від 15 листопада 2021 року не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, то вона 
не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року слід відмовити відповідно 
до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, оскільки вказане судове рішення 
не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Що стосується касаційної скарги в частині оскарження ухвали апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, то згідно з ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала 
про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню 
не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Оскільки ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на судове рішення, прийняте в рамках судового провадження після надходження обвинувального акту до суду першої інстанції до ухвалення судового рішення, яке вирішує дане кримінальне провадження по суті, то воно не підлягає окремому оскарженню 
в апеляційному порядку.
Вінницький апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, вірно відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , як поданою на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
З огляду на наведене, рішення апеляційного суду є законним та
обґрунтованим.
Оскільки зі змісту касаційної скарги, доданих до неї копій судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України. 
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року та від 23 листопада 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                ОСОБА_3