ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2022 р.           Справа№ 910/11481/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Ткаченка Б.О. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"  

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 (повне судове рішення складено 27.09.2021)
у справі № 910/11481/21 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
про стягнення 37 717,24 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення 37 717,24 грн заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/3935910 (далі - договір №АС/3935910), з яких 4 601,47 грн 3% річних та 33 115,47 грн втрат від інфляції.
Позовні вимоги мотивовано тим, що: відповідач у зв`язку із визнанням банкрутом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", та на підставі статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду за договором №АС/3935910, право вимоги якої у останнього виникло на підставі укладення фізичною особою - підприємцем Шияном Д.С. та позивачем договору про надання фінансових послуг факторингу від 31.12.2015 № 5/31-12/2015; МТСБУ 02.10.2019 частково виконано зобов`язання за договором №АС/3935910 в сумі 46 542,78 грн; станом на 12.07.2021 (дата підписання позову) у МТСБУ наявна заборгованість за договором №АС/3935910 у сумі 37 717,24 грн, з якої 4 601,47 грн 3% річних за користування чужими коштами та 33 115,47 грн втрат від інфляції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №    910/11481/21 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 601,47 грн 3% річних; 33 115,47 грн втрат від інфляції та 2 270,00 грн судового збору.
Рішення мотивоване тим, що в спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону, а саме не переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону. Початком перебігу строку позовної давності є 17.07.2019, а тому Товариством подано даний позов до МТСБУ в межах строку позовної давності. Враховуючи умови Договору №96 і додаткової угоди до нього, погодженням Товариства з підписаним сторонами актом приймання-передачі є його оплати, проте позивачем не подано суду доказів оплати вартості наданої Об`єднанням правової допомоги, а тому судові витрати Товариства з оплати послуг адвоката задоволенню не підлягають.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №   910/11481/21 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким стягнути на користь ТОВ "Маркс.Капітал", понесені витрати на професійну правничу допомогу.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник у апеляційній скарзі вказує на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має сплачено, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.10.2020 у справі №   922/445/19.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги проводити з викликом сторін, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі до Моторно (транспортного) страхового бюро України, розподілити судові витрати.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції належним чином не встановлено, коли позивач дізнався про своє порушене право та помилково дійшов висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПрАТ "СК "Україна" банкрутом.
Скаржник зазначає про те, що відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 10.12.2015 до позивача перейшло право вимоги у порядку суброгації, а отже строк позовної давності рахується з дати ДТП - 12.08.2014, тобто, саме з дати настання страхового випадку починається загальний строк позовної давності, який закінчився 12.08.2017, а спеціальний строк позовної давності закінчився 12.08.2015. 
Також скаржник зазначає про те, що підлягають застосуванню наслідки пропуску строків позовної давності - відмова в позові в повному обсязі.
На думку скаржника, після ліквідації Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та затвердження ліквідаційного балансу до МТСБУ перейшли зобов`язання страховика, а саме: виплата страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" за шкоду, нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом та не може бути покладено на Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

Позивачем та відповідачем не було надано відзивів на апеляційні скарги, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 справу №       910/11481/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Розпорядженням В.о. керівника апарату від 25.10.2021 № 09.1-08/5299/21, у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11481/21.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 25.10.2021 справу № 910/11481/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Щодо апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України. 
Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11481/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 справу № 910/11481/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Руденко М.А., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника відповідача - Гусєва П.В.;
- клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі №       910/11481/21;
- докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №   910/11481/21 у розмірі 3 405,00 грн;
- докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
Від відповідача через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21, до якого також додано докази сплати судового збору (платіжне доручення № 9803578 від 08.11.2021) та докази надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 поновлено Моторному (транспортному) страховому бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №    910/11481/21 пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю    "Маркс.Капітал" та Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №   910/11481/21 в одне провадження для спільного розгляду у справі №   910/11481/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №   910/11481/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційних скарг у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 та 25.11.2021, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг   по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.08.2014 о 17 год. 30 хв. на 22 км автодороги Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "Hyundai Tucson", державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - "Hyundai"), в порушення пункту 19.11 Правил дорожнього руху України, під`їжджаючи до перехрестя нерівнозначних доріг по другорядній дорозі не надала перевагу в русі транспортному засобу "Volkswagen Caddy", державний номерний знак НОМЕР_2 (далі - "Volkswagen Caddy"), який рухався по головній дорозі, внаслідок чого вказані транспортні засоби зіткнулися та отримали механічні пошкодження.
Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13.10.2014 у справі №664/3328/14-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф у сумі 340 грн.
За висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 28.04.2015 №3938 матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля "Volkswagen Caddy" в результаті його пошкодження при ДТП, складає 73   040 грн.
Відповідно до звіту від 06.12.2015 №546 про визначення вартості працездатних та ліквідних складових автомобіля "Volkswagen Caddy" ринкова вартість працездатних та ліквідних складових автомобіля складає 25    997,22 грн.
Згідно з калькуляцією від 06.12.2015 №280415 вартість ремонту складає 102    219,18 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Hyundai Tucson" як страхувальника на момент ДТП була застрахована Компанією (поліс №АС/3935910, за яким ліміт по майну становить 50 000 грн., а франшиза - 500 грн.).
27.10.2014 ОСОБА_2 подав до Компанії заяву про страхове відшкодування; до 26.01.2015 Компанія не здійснила виплату страхового відшкодування.
10.12.2015 ОСОБА_2 (цедент (первісний кредитор) і ФОП Шияном Д.С. (цесіонарій (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, за умовами якого:
- в порядку та на умовах даного договору на підставі статей 512 - 519 ЦК України цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов`язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв`язку із фактом настання ДТП за участю автомобіля "Hyundai Tucson" під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.08.2013, поліс №АС/3935910, Компанією (пункт 1.1 договору);
- внаслідок укладення даного договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із зазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках (пункт 1.2 договору);
- характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за даним договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 49 500 грн. (пункт 1.3 договору);
- зобов`язальна особа (боржник): особа, визнана винною у ДТП - ОСОБА_1 ; страхова компанія - Компанія; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом (пункт 1.4 договору);
- за передані права вимоги до боржника за договором страхування цесіонарій сплачує цеденту 14    850 грн. (пункт 2.1 договору).
31.12.2015 Товариством (фактор) і ФОП Шияном Д.С. (клієнт) укладено договір від 31.12.2015, за умовами якого:
- в порядку та на умовах, визначених договором від 31.12.2015, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до договору від 31.12.2015 (далі - основні договори) (пункт 1.1 договору від 31.12.2015);
- в силу договору від 31.12.2015 фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли з зазначеного договору, відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (пункт 1.2 договору від 31.12.2015);
- характеристика прав, переданих фактору клієнтом за договором від 31.12.2015: загальна сума боргу 1    170    130,06 грн. (пункт 1.3 Договору від 31.12.2015);
- зобов`язана особа (боржник): відповідно до додатку №1 до договору від 31.12.2015: страхова компанія - Компанія; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом (пункт 1.4 договору від 31.12.2015).
Судом встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2018 прийнято до розгляду заяву Товариства і приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відкриття справи про банкрутство Компанії.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Компанії.
Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Компанії було опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 03.03.2018 за №49743.
30.03.2018 Товариством подано у справі № 910/842/18 заяву про грошові вимоги від 27.03.2018.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі № 910/842/18 прийнято до розгляду, зокрема, заяву Товариства на суму 8   514   204,57 грн з кредиторськими вимогами до боржника.
Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 визнано конкурсним кредитором Компанії, зокрема, Товариство, першої черги на суму   9   547   674,57 грн, четвертої черги на суму 3   916   198,78 грн, шостої черги на суму 1   835   120,95 грн, загальна сума 15   298   994,30 грн.
Постановою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №   910/842/18 припинено процедуру розпорядження майном Компанії; припинено повноваження розпорядника майна Компанії    арбітражного керуючого Тищенко Оксани Іванівни; визнано Компанію банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Компанії арбітражного керуючого Тищенко О.І.; вирішено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання Компанії банкрутом, текст якого додається; зобов`язано ліквідатора у разі отримання ним заяв з вимогами до банкрута письмово повідомити про це суд та надати докази їх розгляду (визнання або ж відхилення в установленому порядку); господарську діяльність банкрута завершено; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважати таким, що настав з 07.09.2018; припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших санкцій за всіма видами заборгованості банкрута з 07.09.2018; припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 07.09.2018; ліквідатору провести ліквідаційну процедуру та подати суду на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута.
21.09.2018 Товариством подано у справі № 910/842/18 заяву з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 944 765,41 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №   910/842/18 прийнято до розгляду заяву Товариства з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4   944   765,41 грн.
23.10.2018 Товариством подано у справі № 910/842/18 заяву про уточнення кредиторських вимог та клопотання про залишення без розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі № 910/842/18 призначено до розгляду уточнену заяву Товариства з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 941 518 грн.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №   910/842/18, зокрема, задоволено заяву Товариства з урахуванням уточнення на суму 4   941   518,06 грн; визнано кредиторські вимоги: Товариства на суму 3   524 грн - першої черги, на суму 4   937 944,06 грн - шостої черги; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко О.І. включити кредиторські вимоги: Товариства на суму 4   941   518,06 грн до реєстру вимог кредиторів Компанії.
18.04.2019 Товариством подано у справі № 910/842/18 заяву з кредиторськими вимогами до боржника на суму 95   888,47 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №   910/842/18 прийнято до розгляду заяву Товариства з кредиторськими вимогами до боржника на суму    95 888,47 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №   910/842/18 заяви Товариства з кредиторськими вимогами до боржника задоволено; визнано кредиторські вимоги Товариства на суму 3    842 грн - першої черги, на суму 95    888,47 грн - шостої черги; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко О.І. включити кредиторські вимоги Товариства суму 99   730,47 грн до реєстру вимог кредиторів Компанії.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №   910/842/18 затверджено звіт ліквідатора; затверджено ліквідаційний баланс банкрута станом на 17.07.2019; відповідно до положень частини п`ятої статті 45 Закону вирішено вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги кредиторів, зокрема, Товариства першої черги на суму 9   555 040,57 грн, четвертої черги на суму 3   916   198,78 грн, шостої черги на суму 6   868 953,48 грн, загальна сума 20   340 192,80 грн; Головному управлінню статистики у м. Києві виключити банкрута - Компанію з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; Державній податковій інспекції у Дарницькому       районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві зняти банкрута - Компанію з податкового обліку; ліквідовано банкрута - Компанію як юридичну особу в зв`язку з банкрутством; Дарницькій районній у місті Києві державній адміністрації провести державну реєстрацію припинення - Компанії як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення Компанії як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
У зв`язку з наведеним Товариство звернулося до МТСБУ з заявою від 04.09.2019 №   б/н з проханням виконати зобов`язання Компанії за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед Товариством, а саме здійснити регламентні виплати у сумі 812   809,83 грн.
Листом від 01.10.2019 №3.1-05/31913 МТСБУ повідомило Товариство про прийняття рішення про відшкодування шкоди у сумі 46    542,78 грн.
Згідно з випискою з рахунку Товариства 46    542,78 грн. страхового відшкодування перераховано МТСБУ 02.10.2019.
4 601,47 грн. 3% річних та 33 115,47 грн. втрат від інфляції МТСБУ не було сплачено Товариству.
За доводами МТСБУ, оскільки останнє не брало участі у справі № 910/842/18 у жодному процесуальному статусі - позивача/відповідача/третьої особи, то обставини, встановлені у справі № 910/842/18, не мають преюдиційного значення та мають доводитися позивачем в загальному порядку.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення з МТСБУ 4 601,47 грн. 3% річних та 33 115,47 грн. втрат від інфляції, однак, не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення судових витрат, у зв`язку із неподанням позивачем доказів оплати вартості наданої Об`єднанням правової допомоги, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України "Про страхування").
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, правовідносини якій регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який у є спеціальним.
Пунктом  9.1 ст. 9 вказаного Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ст. 511 ЦК України).
Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 06.06.2012 у справі № 303/2147/14-ц (провадження № 6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними в постановах від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15, від 28.02.2018 у справі № 149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі №   758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі №   280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15.
Крім того, в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №   910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 1214гс18).
З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а й відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства та підтверджується сталою судовою практикою.
У межах справи, що розглядається, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПАТ "СК "Україна", в тому числі за зобов`язаннями, які, зокрема, є предметом спору у даній справі.
У силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що встановлені у справі № 910/842/18 розмір грошової вимоги в сумі 37 717,24 грн (що включає спірні нарахування) та обґрунтованість такої вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПАТ "СК "Україна" мають преюдиціальне значення і не потребують повторного доказування.
Водночас, ключові доводи та позиція відповідача у цій справі полягають у тому, що він не є правонаступником ПрАТ "Страхова компанія "Україна", однак, несе відповідальність за зобов`язаннями ліквідованих (у даному випадку із застосуванням процедури банкрутства) страховиків виключно в межах регламентних виплат (страхового відшкодування). Натомість інші нарахування, а саме пов`язані з несвоєчасним виконанням такого зобов`язання (як то 3% річних, інфляційні втрати, пеня), зокрема, визнані у справі про банкрутство ліквідованого страховика, - це відповідальність страховика-банкрута за порушення грошового зобов`язання, яка не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених пп. ґ) п. 41.1 ст. 41 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та не може бути покладена на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), чинним на момент виникнення правовідносин у цій справі.
За загальним правилом, викладеним у п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Норми ст. 87 Закону про банкрутство (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.
Натомість спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.
Зокрема, відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Підпунктом "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.
При цьому, преамбула ст. 41 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями пп. ґ) п. 41.1 цієї статті та із положеннями п. 20.3 ст. 20 цього ж Закону, п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до ст. 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому.
У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме на переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 цього Закону.
Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу зазначених норм закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.
Правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог ТОВ "Маркс.Капітал" до ПАТ "СК "Україна" як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в п. 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №5/31-12/2015 від 31.12.2015 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.
З огляду на викладене, з урахуванням встановленого факту переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування сум 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
У такому випадку невирішеним залишається питання захисту цивільного права потерпілого щодо своєчасного і належного отримання гарантованих законом виплат - страхового відшкодування, зокрема, у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання такого зобов`язання.
Тому, з метою належного захисту права потерпілого на своєчасне та належне отримання гарантованих законом виплат (відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди), керуючись принципом верховенства права та враховуючи визначений Великою Палатою Верховного Суду спосіб захисту (щодо звернення не до завдавача шкоди, а до його страховика), колегія суддів вважає правомірним та справедливим, у даному випадку, покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19.
Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості позовних вимог до МТСБУ про відшкодування сум відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати страхового відшкодування.
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Отже, у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.
Аналіз положень п.п. 2, 3 ст. 20 та п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.
Таким чином, з урахуванням положень пп. ґ) п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.
Відтак, право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №  910/14293/19.
Як зазначено вище, факт ліквідації ПАТ "СК "Україна" встановлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі, що розглядається.
Таким чином, саме з дати ліквідації страховика ухвалою суду від 17.07.2019 починається перебіг позовної давності.
ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось з позовом до МТСБУ 13.07.2021.
Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних у розумінні ст. 625 ЦК України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальна позовна давність у три роки.
За наведених підстав, враховуючи дату звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позову про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача 33 114,47 грн інфляційних втрат та 4 604,47 грн 3% річних підлягають задоволенню, оскільки позов подано у межах позовної давності.
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 33 114,47 грн інфляційних втрат та 4 604,47 грн 3% річних є такими, що відповідають нормам законодавства та підтверджені матеріалами справи, у зв`язку із чим, рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21, в цій частині, не підлягає зміні чи скасуванню.
Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 4 600,00 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
Стаття 161 ГПК України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У позовній заяві позивач зазначив, що очікує понести витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 600,00 грн.
Згідно зі ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі ст. 26 Закону  України  "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
01.06.2020 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Дефендерс" (адвокатське об`єднання) укладено договір № 96 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручив, а адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 до договору від 01.06.2020, гонорар за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги сплачується клієнтом у формі фіксованої оплати, відповідно до цін (тарифів), визначених в додатку № 1 до даної додаткової угоди "Тарифи за надання окремих видів правової допомоги".
У додатку № 1 від 01.06.2020 до додаткової угоди № 1 сторони погодили розміри гонорару за надання окремих видів правничої допомоги.
16.06.2021 між клієнтом та адвокатським об`єднанням складено акт приймання-передачі правової допомоги № 223 від 16.06.2021, відповідно до якого вартість наданих послуг склала 4 600,00 грн, з яких ознайомлення з матеріалами справи - 600,00 грн та підготовка та подання позовної заяви - 4 000,00 грн.
Згідно з п. 3 додаткової угоди № 1 гонорар сплачується на підставі акту приймання-передачі, підписаного сторонами протягом 3-х робочих днів з моменту підписання.
Доказів сплати позивачем відповідачем адвокатському об`єднанню гонорару в сумі 4 600,00 грн не подано.
Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката та не підтверджено жодними засобами доказування неспівмірність розміру цих витрат.
Підтвердженням того, що Більчук Олександр Олександрович є адвокатом підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №   5461/10 від 08.10.2015.
Враховуючи викладене вище, те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, з огляду на співмірність розміру витрат з наданими послугами, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача на правову допомогу у розмірі 4 600,00 грн покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позову.
Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат, із прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення з МТСБУ витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 600,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
МТСБУ не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. 
Таким чином, з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 33 115,47 грн інфляційних втрат та 4 601,47 грн 3% річних, скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №   910/11481/21 задоволенню не підлягає.
Натомість, враховуючи правову позицію, викладену у постанові від 03.10.2019 Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Маркс.Капітал".
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами ч. 4 ст. 277  ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21  підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат, із прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення з МТСБУ витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 600,00 грн.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення  Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення  Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі № 910/11481/21 задовольнити.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у справі №   910/11481/21 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат, із прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення з МТСБУ витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 600,00 грн, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:
"1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Колективна, буд. 10;    ідентифікаційний код 37686922) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131) про стягнення 37   717,24 грн задовольнити повністю.
2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Колективна, буд. 10;    ідентифікаційний код 37686922): 4   601 (чотири тисячі шістсот одну) грн. 47 коп. 3% річних; 33   115 (тридцять три тисячі сто п`ятнадцять) грн. 47 коп. втрат від інфляції, 2   270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору; 4 600 (чотири тисячі шістсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.".
4. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Колективна, буд. 10;    ідентифікаційний код 37686922): 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. 00 коп. судового збору.
5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи № 910/11481/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Постанова складена та підписана 13.01.2022, після виходу колегії суддів із відпусток.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Б.О. Ткаченко