ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року	Львів	Справа № 345/2953/16 пров. № А/857/23098/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання –     Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 26 жовтня 2021 року у справі № 345/2953/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Якимів Р.В.,
час ухвалення рішення – 26.10.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Калуш,
дата складання повного тексту рішення – 01.11.2021 року,

                                                      в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Калуської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року №1062 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 » прийнятого депутатами на сорок шостій сесії, шостого демократичного скликання.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 26 жовтня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Калуської міської ради, третя особа:  ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що при постановленні рішення суд першої інстанції не здійснив жодного аналізу поданих апелянтом доказів, не спромігся дослідити та обґрунтувати суперечності, які стосувалися безпосередньо рішення сільської ради (а.с.6) та протоколів проведення сесії сільської ради (а.с.42-45). Апелянт зазначає, що в рішенні суду немає жодного належного доказу, необхідного відповідно до ст. 118 ЗК України про відведення в установленому порядку ОСОБА_2 площі земельної ділянки 0.25 га для обслуговування житлового будинку. Адже план-схема (а.с.12), відповідь на запит адвоката (а.с.13) та витяг з погосподарської книги на чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 14,15) підтверджують інші - значно менші розміри земельної ділянки ОСОБА_2 для обслуговування її житлового будинку. В матеріалах інвентарної справи на житловий будинок ОСОБА_2 (а.с. 103-114) в розділи абриси домоволодіння вказані параметри огородженої площі будинку, які також при простому підрахунку не дадуть площу 0,25га. Тому на підставі яких документів та даних з 0,12 га стало 0,25 га суд не досліджував і обставин збільшення площ не встановив. Таким чином, вважає, що оскаржуване рішення Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року №1062 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 » є протиправним та підлягає скасуванню. Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що 25 лютого 2015 року Копанківська сільська рада Калузького району Івано-Франківської області за результатом розгляду заяви гр. ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.7 ст.118 ЗК України на засіданні прийняла рішення «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 » №1062 від 25 лютого 2015 року, яким надала гр. ОСОБА_2 відповідний дозвіл. Крім того, звертає увагу, що з фотокопії протоколу 46 сесії, шостого демократичного скликання депутатів Копанківської сільської ради Калуського району вбачається, що таке засідання відбулося 25 лютого 2015 року, були присутні 16 чоловік, відкрив і вів сесію сільський голова, а тому твердження позивача про відсутність кворуму є безпідставним та спростовуються наявними у справі матеріалами. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернулась із заявою до Копанківської сільської ради Калуського району, в якій просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. 
За результатом розгляду заяви 25 лютого 2015 року Копанківська сільська рада на сорок шостій сесії шостого демократичного скликання прийняла рішення №1062, яким надала дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в розмірі 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.6).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Гошовською Л.С. від 28 лютого 1996 року та зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.7).
Позивач - ОСОБА_1 вважає, що згідно з планом- схеми земельна ділянка ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 становить 0,12 га та є суміжною із його земельною ділянкою, однак прийняте рішення сільською радою порушує його права, оскільки, на його думку, до земельної ділянки ОСОБА_2 долучено близько 7 кв. м. його земельної ділянки.
Не погоджуючись з вказаними рішенням Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року №1062 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 », позивач звернувся в суд з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 25 лютого 2015 року Копанківською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області прийнято рішення №1062 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 » відповідно до вимог земельного законодавства. Крім того, зазначив, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовий статус сільських, селищних, міських рад визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".
За змістом ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" ради є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, земля, що є в комунальній власності територіальної громади села. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини 3 та 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Також повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України.
Так, пункт "а" і "б" частини 1 ст.12 ЗК України передбачає, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до цього Кодексу
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Ст.118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам.
Відповідно до ч.1, 2 ст.118 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Так, ч.6 ст.118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Як вбачається з матеріалів справи, Копанківська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 відповідно до вимог частини 7 статті 118 ЗК України прийняла рішення №1062 від 25 лютого 2015 року «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 », яким надала ОСОБА_2 відповідний дозвіл.
Колегія суддів звертає увагу на те, що дозвіл на виготовлення технічної документації є однією зі стадій щодо розробки проекту землеустрою та є складовою у процесі надання земельної ділянки у власність чи користування. 
При цьому, отримання дозволу на виготовлення технічної документації для подальшої розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач згідно з положенням ЗК України вправі приймати такі рішення.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, із фотокопії Протоколу 46 сесії, шостого демократичного скликання депутатів Копанківської сільської ради Калуського району, вбачається, що таке засідання відбулось 25 лютого 2015 року, були присутні 16 чоловік, відкрив і вів сесію сільський голова Василь Романович, на порядку денному був поставлений проект рішення «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 » та за нього депутати проголосували одноголосно, рішення прийнято (а.с.42-43), тому доводи апелянта про те, що рішення №1062 є протиправним, оскільки 25 лютого 2015 року у Копанківській сільській раді не було обрано секретаря та відсутні відомості про кількісний склад самих депутатів є безпідставними.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Здійснення захисту такого цивільного права, як і встановлення його існування, не віднесено до компетенції адміністративного суду, а при розгляді вказаної адміністративної справи судом надано вище оцінку правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо прийняття та дотримання процедур при прийнятті оскаржуваного рішення.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень, разом з тим, позивачем не обґрунтовано незаконність прийнятого 25 лютого 2015 року Копанківською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області рішення №1062 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 », а тому підстави для скасування рішення Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року №1062 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 » відсутні.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                               
                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року у справі № 345/2953/16 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року.