ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2022 року	Львів	Справа № 500/1881/19 пров. № А/857/13735/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року  у справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до фізичної особи ОСОБА_1   про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції – Бабюк П.М.,
час ухвалення рішення – 19.09.2019 року, 
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 19.09.2019 року, 

                                                    в с т а н о в и в :

Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулося в суд з позовом до фізичної особи ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 )  податковий борг в сумі 112 872,22 грн (сто дванадцять тисяч вісімсот сімдесят дві гривні двадцять дві копійки), а саме: по платежу податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі - 104202,81 грн (сто чотири тисячі двісті дві гривні вісімдесят одна копійка) на р/р НОМЕР_1 , код банку одержувача 380381563, МФО 899998, призначення платежу 11010500;
по платежу військовий збір в сумі 8669,41 грн (вісім тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень сорок одна копійка) на р/р НОМЕР_2 , код банку одержувача 38038156, МФО 899998, код бюджетної класифікації 11011000.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що податкові повідомлення – рішення на підставі яких податковий орган нарахував податковий борг не є узгодженими, є протиправними, а відтак податковим органом не доведено наявність у нього податкового боргу.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня неявка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності в порядку письмового провадження. 
Судом апеляційної інстанції проведено заміну позивача на Головне управління ДПС у Тернопільській області, код ЄДРПОУ ВП 44143637.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на податковому обліку в Тернопільському управлінні Головного управління ДФС (ДПС) в Тернопільській області як платник податків.
Як вбачається з довідки, яка міститься в матеріалах справи (аркуш справи 10), та встановлено судом, за відповідачем рахується податковий борг в сумі 112 872,22 грн:
- по платежу податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі - 104202,81 грн, з них: 74178,50 грн - податкові зобов`язання, 18714,63 грн - штрафні санкції, 11309,68 грн - пеня;  
- по платежу військовий збір в сумі 8669,41 грн, з них: 6181,55 грн - податкові зобов`язання, 1545,39 грн - штрафні санкції, 942,47грн - пеня.
Заборгованість по платежах - податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та військовий збір, виникла в результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань нарахованих відповідно до податкових повідомлень-рішень від 18.07.2018 року №00128271306 на суму - 7726,94 грн., №00128371306 на суму - 92723,13 грн. та №00128401306 на суму - 170,00 грн. (аркуші справи 17-19).
Податкові повідомлення - рішення винесені на підставі Акта перевірки від 25.06.2018 №1762/19-00-13-06/ НОМЕР_3 (аркуші справи 22-25), яким встановлено факт отримання доходу відповідачем та не подання податкової декларації за звітний податковий 2016 рік. Також, нараховано пеню у зв`язку із несплатою узгодженого грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки.
Зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем були оскаржені і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року в адміністративній справі №500/4282/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень, яким відмовлено в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.07.2018 року №00128271306 на суму 7726,94 грн. та №00128371306 на суму 92723,13 грн.. – залишено без змін, а тому грошові зобов`язання визначені ними, вважаються узгодженими.
Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визнається податковим боргом.
Виникнення та існування такого податкового боргу також підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: випискою з інтегрованої картки платника податку та розрахунком суми боргу.
Відповідно до абзацу “д” підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 ПК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення порушення) до загального місячного (річного) доходу платника податку включається: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
З огляду на надану інформацію АТ “УКРСИББАНК” листом від 06.08.2018 №14-2-2/14173 кредитна заборгованість ОСОБА_1 анульована (прощена) у сумі - 4121102,75 грн. у 2016 році (аркуші справи 28).
З наведеного вбачається, що сторони узгодили факт прощення кредитної заборгованості та були взаємно проінформовані про відсутність кредитних зобов`язань Позичальника перед Кредитором.
Враховуючи те, що відповідач був проінформований у один із встановлених законом способів про те, що Банк здійснив анулювання боргу, то, як наслідок, відповідно до вимог підпункту 164.2.17 “д” пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, самостійно повинен сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації.
Платник податку, у відповідності до пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України, зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідачу виставлялась та була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога № 29822-17 від 21.09.2018 року. З часу виставлення якої податковий борг платника не переривався (аркуш справи 14).
Згідно п.95.2 ст.95 ПК України, стягнення коштів майна податків проводиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 87.1 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.
Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України.
Таким чином, процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. При цьому окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються, а виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів адміністративної справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є підставними, а позов підлягає до задоволення.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 500/1881/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 26 січня 2022 року.