ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р.	Справа № 440/4271/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич) по справі № 440/4271/20
за позовом     ОСОБА_1  
до    Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області   третя особа:     Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 №440/4271/20, стягнувши з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 14 438,48 грн (з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників".
В обґрунтування заяви зазначила, що ТУ ДСА України у Полтавській області здійснює всі нарахування виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, які затверджує Державна судова адміністрація України. Кошти на виконання судового рішення, яке має зобов`язальний характер та не передбачає стягнення коштів на її користь ДСА України не виділяла, а отже з метою виконання рішення такі кошти мають бути стягнуті з бюджетної програми  0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів".
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - відповідач),  не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою заяву ОСОБА_1 про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення задовольнити.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач не має можливості виплатити позивачу заборгованість з недоплаченої суддівської винагороди у зв`язку з відсутністю коштів. Вказане, на думку скаржника, є обставиною, що унеможливлює виконання судового рішення, а тому є підстави для задоволення заяви позивача та встановлення способу виконання судового рішення, стягнувши кошти в сумі 14 438,48 грн шляхом їх безспірного списання з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів".
Позивач, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (далі – третя особа) не надали відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 у справі №440/4271/20, яке набрало законної сили 22.03.2021  задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо нарахування та виплати судді Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди судді Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.
14.04.2021 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що Управління не має можливості самостійно виконати судове рішення у справі №440/4271/20 по причині відсутності коштів, цільове призначення яких передбачало б виконання рішень судів на користь судді та працівників апаратів судів. Також зазначило, що виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" (а.с. 12-13).
27.04.2021 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/4271/20, який пред`явлено позивачем до примусового виконання у  Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
12 травня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)  відкрито виконавче провадження ВП №65384856 з примусового виконання виконавчого листа №440/4271/20 (а.с. 10-11).
У зв`язку з невиконанням Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області судового рішення, позивач звернулась до суду із вказаною заявою.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду на користь позивача має зобов`язальний характер, однак, зміна способу його виконання запропонованим заявником чином щодо виплати конкретної суми коштів, потягне зміну рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання. Отже, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання перерахувати та виплатити суму суддівської винагороди на списання конкретної суми такої виплати, буде змінено рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).
Виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.
Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.01.2018 у справі № 281/1820/14-а, від 16.05.2018 у справі №556/2609/14-а, які суд, з урахуванням ч.5 ст. 242 КАС України враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Так, заява позивача мотивована неможливістю виконання відповідачем в повному обсязі рішення суду у даній справі через відсутність у відповідача коштів на забезпечення виконання судових рішень.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що здійснене відповідачем нарахування суддівської винагороди позивачу, сума якої не виплачена не є обставиною, що вказує на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надає достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.
Крім того, в заяві про зміну способу і порядку виконання судового рішення ОСОБА_1 просить змінити порядок та спосіб виконання судового рішення від 30.10.2020 по даній справі в порядку стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області на її користь нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди в розмірі 14 438,48 грн.
В свою чергу, зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення, та передбачають відмінний механізм виконання судових рішень.
Відтак, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання перерахувати та виплатити суму суддівської винагороди на списання конкретної суми такої виплати, відбудеться зміна рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Оскільки зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання суб`єктів владних повноважень здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.
Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі №281/1820/14-а ( К/9901/1034/17), в якій суд відмітив, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що 17.05.2021  на адресу управління надійшла постанова державного виконавця від 12.05.2021 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 440/4271/20.
На виконання вимог вказаної постанови боржник здійснив розрахунок належної до виплати за судовим рішенням суми позивачу, розмір якої становить 14 438,48 грн.
Разом з тим, у зв`язку із відсутністю відповідного бюджетного фінансування боржник не має можливості самостійно виконати судове рішення в частині нарахування та виплати перерахованої (розрахованої) суми.
24.05.2021 боржник звернувся до Державної судової адміністрації України головного розпорядника бюджетних коштів із листом про виділення додаткових коштів для виконання рішення по даній справі.
Листом від 17.06.2021 ДСА України надала відповідь про те, що виконання судового рішення у добровільному порядку можливе за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя» у межах наявних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом або шляхом списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником коштів якої є ДСА України, але для цього необхідно відповідно встановити такий спосіб виконання судового рішення.
Враховуючи, що управління не має коштів, за рахунок яких могло б самостійно виконати судового рішення, боржником був направлений лист державному виконавцю та стягувачу із відповідними роз`ясненнями щодо вжиття заходів для виконання судового рішення шляхом зміни способу його виконання.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відсутність належного бюджетного фінансування для виплати суддівської винагороди не може слугувати підставою, яка робить неможливим виконання судового рішення, оскільки Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для нездійснення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21- 44а10).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в поданій заяві просить стягнути суддівську винагороду із бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів" головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація, проте Державна судова адміністрація не є стороною в даній справі, а тому розгляд такої заяви призведе до порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви позивача про зміну способу виконання рішення суду у даній справі, оскільки встановлення способу виконання рішення суду шляхом, який обраний заявником, фактично змінить рішення суду у зв`язку зі зміною обраного способу захисту прав позивача.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 по справі № 440/4271/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  20.12.2021 року