ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року	Львів	Справа № 380/9468/21 пров. № А/857/21301/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                       Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я., 
          з участю секретаря судового засідання      Вовка А.Ю.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року  у справі № 380/9468/21 (головуючий суддя Кузан Р.І., час ухвалення: 10 год. 19 хв., м. Львів, повний текст рішення складений 18 жовтня 2021 року)  за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Явір-Інвест” до  Головного управління ДПС у Львівській області про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-    
В С Т А Н О В И В :
           11 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Явір-Інвест” звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: 
          а) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення   Головного управління ДПС у Львівській області за №13448/13-01-07-07 від 08.06.2021;
          б) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області за №13458/13-01-07-07 від 08.06.2021;
          в) зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТзОВ ,,Явір-Інвест” в розмірі 1700762,00 грн.
Рішенням від 06 жовтня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю. 
          Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №13448/13-01-07-07 від 08.06.2021 та №13458/13-01-07-07 від 08.06.2021.
          Зобов`язав Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТзОВ ,,Явір-Інвест” в розмірі 1700762,00 грн.
          Також суд стягнув з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Явір-інвест” судовий збір в сумі 24970 грн. 00 коп..
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
          В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що проведеним аналізом звітності  контрагента позивача - ФГ ,,Нива Агроплюс” за 2020 рік встановлено, що дане підприємство не здійснювало фінансово-господарської діяльності. За результатами дослідження ланцюга придбання ТзОВ ,,Явір-інвест” від ФГ ,,Нива Агроплюс” згідно з даними інформаційних баз ДПС встановлений факт неможливості здійснення господарських операцій з поставки соєвих бобів у зв`язку з відсутністю джерела їх законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва. Дослідженням операцій з перерахування ТзОВ ,,Явір-Інвест” коштів ФГ ,,Нива Агроплюс” в лютому 2021 року в сумі 8208000,00 грн, в тому числі ПДВ, для придбання соєвих бобів, встановлено, що згідно із зібраними доказами ФГ ,,Нива Агроплюс” не є суб`єктом економічної діяльності з постачання відповідних товарів та не здійснює господарської діяльності, а лише функціонує для формування необґрунтованої податкової вигоди для інших підприємств. 
          Окрім того, згідно даних інформаційної системи органів ДПС України встановлено, що постачальниками соєвих бобів ТзОВ ,,Явір-інвест” по ланцюгу постачання були: ФГ ,,Валовий СПГ” та ТзОВ ,,Ол-Сер”, які включені в групу спеціально створених комерційних структур з ознаками фіктивності.
          Таким чином, відповідач доводить, що контролюючий орган встановив відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентом, а тому спірні податкові повідомлення-рішення  прийняті з дотриманням необхідного справедливого балансу, що вказує на безпідставність позовних вимог.           
З огляду на викладене, відповідач вважає правомірними оскаржені податкові повідомлення-рішення, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
ТзОВ  ,,Явір-інвест” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що товариство належить до сфери переробної промисловості, основною діяльністю якого є переробка на власних виробничих потужностях сільськогосподарської сировини – бобів сої. Станом на шостий тиждень 2021 року  ФГ ,,Нива Агроплюс” передало, а ТзОВ  ,,Явір-інвест”  отримало товар у загальній кількості 103,46 тони, а станом на сьомий тиждень – 445,665 тон, що підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського обліку.  Даний факт спростовує доводи контролюючого органу щодо відсутності факту здійснення ФГ ,,Нива Агроплюс” господарської діяльності. 
          Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав  вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиву. 
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
          Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ ,,Явір-Інвест” (ЄДРПОУ 38380596), зареєстроване за адресою: 81064, Львівська обл., Яворівський р-н., с. Бердихів, вул. Промислова, будинок 8, основний вид діяльності - 10.41 виробництво олії та тваринних жирів.
          У період з 05.05.2021 по 12.05.2021 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ ,,Явір-Інвест” з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
          За результатами перевірки складений акт від 18.05.2021 № 11072/13-01-07-07/38380596, в якому зафіксовано, що  перевіркою встановлено порушення ТзОВ ,,Явір-Інвест” вимог податкового законодавства при декларуванні у Декларації з податку на додану вартість за лютий 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, зокрема:
          - пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4, 200.8, 200.9, підпункту  «б» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України,  в результаті чого завищена сума від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (показник рядка 20.2.1. Декларації) за лютий 2021 року в сумі 1 700 762,00 гривні;
          - пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.1, підпункту  «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищене від`ємне значення, що зараховується до складі податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) за лютий 2021 року в сумі 9 624,00 гривні.
          На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Львівській області 08 червня 2021 року  винесло податкові повідомлення-рішення: - № 13448/13-01-07-07 , яким зменшена сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2021 року в розмірі 1700762 грн та застосована штрафна (фінансова) санкція в сумі 425190,5 грн; 
          - № 13458/13-01-07-07, яким зменшене від`ємне значення податку на додану вартість за лютий 2021 року в сумі 9624 грн.
          Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Львівській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача з ФГ ,,Нива Агроплюс” та завищення у лютому 2021 року суми від`ємного значення ПДВ, яка підлягає відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.
          Також суд зазначив, що надані позивачем докази підтверджують факт спрямованості діяльності позивача на отримання економічної вигоди від господарської діяльності, що вказує на помилковість висновків податкового органу про вчинення ним порушень податкового законодавства та неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами взаємовідносин з ФГ ,,Нива Агроплюс” за період, що перевірявся. Відтак, такі висновки податкового органу не підтверджують правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
          Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду,  відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України   визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника (підпункт 14.1.18);
податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181). 
          Відповідно до приписів пункту 44.1 статті 44 ПК України   для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2). 
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).
Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до  пункту 189.1  статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених  пунктом 189.9  статті 189 цього Кодексу) (підпункт ,,г” пункту  198.5).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6). 
Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1). 
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).
Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності. 
Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.
Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання. 
          За змістом пункту 200.14 статті 200 ПК України  якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:
- у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;
- у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
          Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те , що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.
          Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що згідно з актом перевірки (с.4 Акту) відповідачем при проведенні перевірки були використані надані позивачем документи, що підтверджують проведені в лютому 2021 року господарські операції. Зокрема, договори, контракти, рахунки, прихідні та розхідні накладні, податкові накладні отримані та видані позивачем, акти виконаних робіт, оборотно-сальдові відомості, банківські документи, митні декларації, інвойси.
          Під час перевірки проведена інвентаризація активів позивача, за результатами якої встановлено наявність у позивача основних засобів в кількості 230 найменувань вартістю 43553751,68 грн, необоротних матеріальних активів в кількості 230 найменувань вартістю 531375,91 грн, капітальних інвестицій в кількості 68 найменувань вартістю 60249978,72 грн, готової продукції (високо протеїновий продукт, олія соєва, фуз соєвий ,лушпиння) вартістю 426749,43 грн, та ін.
          Також суд першої інстанції встановив, що ТзОВ ,,Явір-Інвест” є підприємством, яке належить до сфери переробної промисловості, основною діяльності якого є переробка на власних виробничих потужностях сільськогосподарської сировини  бобів сої, результатом чого є: - олія соєва (код УКТЗЕД - 1507109000) - рідка рослина олія, що одержується в результаті обробки соєвих бобів - продукт для приготування збагачених енергією комбікормів;
          - макуха соєва - 114 HERBAL SOYA Високопротеїновий продукт (від 45% с.п.) (код УКТЗЕД - 2304000000). Його отримують після віджиму олії з бобів сої в процесі екструдування;
          - фуз соєвий (код УКТ ЗЕД 1522009100) - осад, який утворюються після попередньої очистки нерафінованої соєвої олії, він складається з фосфатидів, олії, вологи га нежирових домішок.
          Вказана продукція використовується, зокрема, як корми чи кормові добавки для свійських тварин та реалізується позивачем за межі митної території України. Для виготовлення продукції позивач використовує обладнання, факт придбання якого підтверджений ввізними митними деклараціями, видатковими накладними. Зберігання сировини та готової продукції відбувається у технологічних ємностях (обладнанні), які належать товариству позивача на підставі видаткових накладних за 2014, 2015 та 2021 роки. 
          Наявність вказаного обладнання (ємкостей) у користуванні позивача не заперечується відповідачем та підтверджується долученою до матеріалів справи Довідкою про балансову вартість вих.№ 870/21 від 31.08.2021, Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 104 за Липень 2021 - Серпень 2021 та копіями первинних документів про придбання обладнання.
          На підтвердження факту поставки соєвих бобів в кількості 549,125 тон від ФГ ,,Нива Агроплюс” позивач надав до перевірки договір поставки №11/02/2021 від 11.02.2021, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631, картку рахунку 631, копії посвідчень якості.
          Крім цього, якість кожної партії придбаних позивачем соєвих бобів підтверджується також долученими до матеріалів справи копіями протоколів випробування.
Відповідність наданих позивачем на підтвердження реального характеру спірних господарських операцій первинних документів вимогам Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, а податкових накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України  податковим органом не спростовується. 
          Мотивуючи свої висновки щодо реального характеру наведених господарських операцій товариства позивача з  ФГ ,,Нива Агроплюс”, суд першої інстанції аргументовано виходив з того, що долучені позивачем до матеріалів справи копії звітів про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року, звітів про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2020 році, довідки виконавчого комітету Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ФГ ,,Нива Агроплюс” свідчать про те, що вказане підприємство є сільськогосподарським товаровиробником, володіє земельними ділянками, на яких здійснює господарську діяльність та у 2020 році отримало урожай зернових, в тому числі сої, у кількості, яка свідчить про можливість реалізації такої, зокрема позивачу. 
          При цьому суд першої інстанції аргументовано відхилив доводи контролюючого органу, що надані позивачем товарно-транспортні накладні не можуть бути належним доказом поставки сої, оскільки відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування ФГ ,,Нива Агроплюс” в даного підприємства немає в наявності транспортних засобів та згідно з даними зареєстрованих продавцями ФГ ,,Нива Агроплюс” в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено, що дане підприємство за період лютий 2021 року не орендувало в інших підприємств чи суб`єктів підприємницької діяльності, фізичних осіб вказаних транспортних засобів.
          Так, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції, що обов`язок та відповідальність за правильність складання товарно-транспортної документації покладається саме на Замовника (вантажовідправника). Позивачем не понесені та не включені до складу загальних витрат витрати на поставку товару. Тобто, позивач не є особою, що транспортувала відповідний товар, вказані дії здійснював контрагент.  Також позивач не наділений повноваженнями перевіряти приналежність транспортних засобів постачальнику та встановлювати його використання на правах власності чи на правах оренди чи інших правочинів, досліджувати факт поставки товару, оскільки це є втручанням в господарську діяльність суб`єкта господарювання, що тягне за собою притягнення особи до відповідальності.
          Суд першої інстанції також визнав необґрунтованими доводи відповідача про  допущені суб`єктами господарювання в ланцюгу постачання сої порушення , оскільки відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами факту придбання ФГ ,,Нива Агроплюс” реалізованої позивачу сої саме у ТзОВ ,,ОЛ-СЕР” та ФГ ,,Валовий СПГ”. 
          Слушними є доводи суду першої інстанції, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
          Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Таким чином, наданими позивачем первинними документами підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні товару  у контрагента.
          Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що  ФГ ,,Нива Агроплюс” на час здійснення господарських операцій було належним чином зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебувало на обліку в органах державної податкової служби, було зареєстроване органом державної податкової служби платниками податку на додану вартість у відповідності до вимог чинного законодавства України, мало свідоцтво платників ПДВ, складені за наслідками господарських операцій податкові накладні були перевірені та зареєстровані органом державної податкової служби в ЄРПН, їх реєстрація не була зупинена податковим органом, що свідчить про відсутність будь-якого із критеріїв ризиковості здійснення операцій або ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних.
          Також колегія суддів відхиляє доводи представника контролюючого органу щодо відсутності реального характеру спірних господарських операцій, оскільки такі висновки відповідача базуються в основному на дослідженні інформації баз даних ДПС.
При  цьому колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.
          Крім того, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем обставини можуть лише свідчити про наявність сумнівів у фактичному виконанні умов договорів контрагентами позивача. Однак, вказані обставини не є беззаперечними доказами відсутності реального характеру цих операцій.  
Такі висновки апеляційного узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові  від 20.03.2018 року у справі №804/939/16, в якій Верховний Суд зазначив, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.
          За таких обставин, колегія  суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи повністю підтверджують реальність господарських операцій за договорами поставки, а тому оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними. 
          Також колегія  суддів визнає правомірним рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТзОВ ,,Явір-Інвест” в розмірі 1700762,00 грн, оскільки воно базується на приписах пункту 200.7 статті 200 ПК України та Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 (далі - Порядок №26), який набрав чинності 01 квітня 2017 року. 
          Так, пунктом 4 Порядку № 26 передбачено, що орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема, такі дані: дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; суму узгодженого податковим органом бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.
          Згідно з пунктом 6 Порядку № 26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі податкового органу на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
          Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду податковий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку (абзац 2 пункту 7 Порядку № 26).
          Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції  нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         
Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :             

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року  у справі № 380/9468/21  – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених  частиною 4  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 21.02.2022.