КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
справа №759/10388/21                                                                 головуючий у суді І інстанції: Шум Л.М.
провадження №22-ц/824/14467/2021                                         головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
21 грудня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів, застосування наслідків недійсності правочину та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до  ОСОБА_1 про стягнення вартості одержаного правочину за нікчемним договором,
ВСТАНОВИВ:
 
01 липня 2021 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів, застосування наслідків недійсності правочину.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.04.2015 року між ним та відповідачем укладений публічний договір про надання фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року, шляхом підписання ним заяви про приєднання до публічного договору, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії (www.planetavto.com.ua). Вказану заяву він підписав на майдані з продажу подержаних авто у м. Києві, тобто поза офісним/торговельним приміщенням відповідача із представником відповідача. Від імені лізингодавця наявна ксерокопія печатки і факсиміле підпису директора ТОВ «Автокредит плюс» ОСОБА_6, а також представника лізингодавця. У відповідності до умов заяви лізингоодержувач отримує предмет лізингу на 60 місяців, вносить аванс у розмірі 145000,00 грн та здійснює подальші щомісячні платежі у розмірі 8038,33 грн у період з 16 по 20 число кожного місяця на транзитний рахунок ТОВ «Автокредит плюс». Договір був складений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, що суперечить вимогам законодавства. 
Позивач зазначає, що згідно додатку №1 до Договору, який водночас є специфікацією та актом приймання передачі, йому був переданий у володіння на умовах лізингу легковий автомобіль марки «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 350000,00 грн разом із свідоцтвом про його реєстрацію та ключем. Він зазначає, що розраховував на настання юридичних наслідків щодо отримання предмета лізингу у власність. Перед укладенням публічного договору про надання фінансового лізингу йому не було відомо про наявність жодних недоліків які згодом унеможливлять набуття права власності на даний автомобіль.
Позивач зазначає, що після оформлення вищезазначеного публічного договору лізингу в МРЕО, за місцем його проживання 11.05.2016 року зареєстровано автомобіль та змінено реєстраційний номер НОМЕР_3 . Також вказує, що у квітні 2020 року він здійснив останню частину виплати лізингу, та вирішив відчужити автомобіль, у жовтні 2020 року під час звернення до МРЕО для перереєстрації автомобіля на нового власника йому стало відомо, що на автомобіль накладено обмеження на відчуження, у зв`язку із його заставою та розшуком.
Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на автомобіль «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_4 ТОВ «Глобал Спліт» накладено приватне обтяження у вигляді заборони на відчуження рухомого майна, яке зареєстровано 10.07.2017 на підставі договору про відступлення прав вимоги №392 від 06.03.2019 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В.. 
Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пустовойт Т.В. від 16.04.2015 року у цивільній справі позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, присуджено стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором (відповідно до кредитного договору від 09.02.2012 року ОСОБА_2 надано ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у тимчасове користування, на умовах повернення, строковості і платності грошові кошти у сумі 199000,00 грн, заставним майном був автомобіль марки «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 у розмірі 302851,25 грн. Ухвалою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пустовойт Т.В. від 10.04.2019 року у цивільній справі замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».
24.03.2015 року ТОВ «Автокредит Плюс» придбало у ОСОБА_2 автомобіль «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 д.р.н. НОМЕР_4 , інтереси якого представляв ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від 31.07.2012 року виданої приватним нотаріусом Чупрун Т.Н., зареєстрована в реєстрі за №2147. Згідно відповіді Запорізького обласного державного нотаріального архіву, нотаріальна дія за №2147 вчинена приватним нотаріусом Чупрун Т.А. 08.06.2012 від імені іншої особи. В період з 26.05.2012 року по 02.08.2012 року відсутні записи про посвідчення довіреності від імені ОСОБА_2 .. Позивач вважає, що відсутні правові підстави на укладення публічного договору про надання фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року.
Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити нікчемність договору фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року укладеного між ним та ТОВ «Автокредит Плюс», застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з ТОВ «Автокредит Плюс» матеріальної шкоди у розмірі 417462,60 грн, а також стягнути судові витрати у вигляді 4500,00 грн за надання професійної правової допомоги та 4174,60 грн судового збору.
15 липня 2021 року через засоби поштового зв'язку ТОВ «Автокредит Плюс» подало до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення вартості одержаного правочину за нікчемним договором, який зареєстровано Святошинським районним судом м. Києва 20 липня 2021 року.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ТОВ «Автокредит Плюс» до  ОСОБА_1 про стягнення вартості одержаного правочину за нікчемним договором.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року відмовлено у задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів, застосування наслідків недійсності правочину.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви скасувано повністю, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Справу за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення вартості одержаного за нікчемним договором, направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Не погодившись із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, і задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Вказує, що судом першої інстанції не встановлено, що відповідач не надав позивачеві всієї інформації про транспортний засіб, який являвся предметом укладеного договору, або приховав її, оскільки відповідач мав би, хоча б, перевірити існування нотаріуса який посвідчував довіреність власника автомобіля ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_4 відчужив відповідачу автомобіль. Також зазначає, що нотаріуса Чупрун Т.Н. в дійсності не існувало, тому фактично відповідач набув права на автомобіль у незаконний спосіб, так як власником автомобіля ОСОБА_2 не надано довіреність на ім`я                ОСОБА_4 для відчуження автомобіля, і відповідач не міг в подальшому укладати договір лізингу з позивачем, який укладено у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчено. Вважає, що судом першої інстанції не враховано гарантії позивача, визначені ЗУ "Про захист прав споживачів". Крім того, вказує, що позивачем повністю сплачо відповідачу вартість автомобіля, однак юридичних прав на даний автомобіль не набув, оскільки довідався, що автомобіль знаходиться у розшуку та на нього накладено арешт, тоді ж автомобілем перестав користуватись. Звертає увагу суду на те, що відповідачем не надіслано позивачу та його представнику відзиву на позовну заяву та інших документів, які долучені до матеріалів справи. Зазначає, що суд першої інстанції виніс судове рішення щодо іншого автомобіля, а саме транспортного засобу з номером кузова НОМЕР_5 , а предметом договору є транспорний засіб з номером НОМЕР_1 . Посилається на судову практику з аналогічними спорами до того ж самого відповідача, де задоволено позовні вимоги у справах №464/1642/20, №201/10594/20, №349/1301/18, №522/1470/16-ц.
ТОВ "Автокредит Плюс" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що судом не встановлено, що відповідач не надав всієї необхідної інформації про автомобіль до укладення заяви про приєднання до публічного договору № КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року або приховував інформацію про транспортний засіб. Крім того, під час реєстрації транспортного засобу на відповідача, та в подальшому на позивача, будь-яка інформація про заборону відчуження транспортного засобу «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова -   НОМЕР_5 відсутня, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що між продавцем ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_4 , що діє на підставі довіреності від 31.07.2012 року, виданої приватним нотаріусом Чупрун Т.Н. і зареєстрованої в реєстрі за номером 2147 та покупцем товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» підписано акт приймання-передання ТЗ «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 (том 1, а.с. 23).
ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_4 , що діє на підставі довіреності від 31.07.2012 року, виданої приватним нотаріусом Чупрун Т.Н. і зареєстрованої в реєстрі за номером 2147 дав свою згоду на приєднання до договору купівлі-продажу на умовах від 24.03.2015 року, визначених договором купівлі-продажу, що розміщений на офіційному веб-сайті покупця www.planetavto.com.ua (том 1, а.с. 24).
Згідно відповіді Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.11.2020 року №5300-05-31/06 за інформацією, наданою Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом, нотаріальна дія за №2147 була вчинена приватним нотаріусом Чупрун Т.А. 08.06.2012 року від імені іншої особи. Також у справі №139 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» в період з 26.05.2012 року по 02.08.2012 року відсутні записи про посвідчення довіреностей від ОСОБА_2 (том 1, а.с. 29-30).
Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пустовойт Т.В. від 16.04.2015 року у цивільній справі позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, присуджено стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 302851,25 грн (том 1, а.с. 14-16).
Ухвалою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пустовойт Т.В. від 10.04.2019 року у цивільній справі замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (а.с. 13).
Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна зареєстровано приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, 10.07.2017року за №16359284 на підставі договору про відступлення прав вимоги, який виданий 06.03.2019 рокуна заборону відчужувати (том 1, а.с. 11).
01.04.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" укладено публічний договір про надання фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року, відповідно до якого ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" на умовах фінансового лізингу був переданий Позивачу предмет лізингу - автомобіль «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_5 д.р.н. НОМЕР_4 вартістю 350000, 00 гривень (том 1, а.с. 110-127).
За умовами договору лізингу строк лізингу становив 60 місяців, протягом яких ОСОБА_1 зобов`язався вносити на транзитний рахунок № НОМЕР_6 для подальшого зарахування ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" щомісячні платежі відповідно до додатку 2 до договору (графік лізингових платежів), які включали в себе платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, відсотки за користування предметом лізингу та комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу.
ОСОБА_1 01.04.2015 року підписав заяву про приєднання до публічного договору №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року про надання фінансового лізингу на 60 місяців (том 1, а.с. 21).
Згідно Додатку №1 до договору фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року специфікація та акт приймання-передачі зазначено автомобіль «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова -  НОМЕР_1 (том 1, а.с. 22).
Визначені до погашення суми, згідно з умовами договору, зазначені в графіку сплати платежів , що є додатком № 2 до договору (том 1, а.с. 126).
Встановлено, щодоговір між сторонами укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_2 автомобіль «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 , 10.04.2015 року зареєстровано за ТОВ «Автокредит плюс» (том 1, а.с. 19).
Згідно виписки по рахунку НОМЕР_6 ОСОБА_1 з 01.01.2015 року по 08.07.2021 року дебет складає 430535,34 грн (том 1, а.с. 128).
Відповідно до виписки по транзитному рахунку № НОМЕР_6 за період 01.01.2015 року по 08.07.2015 року ОСОБА_1 вніс на транзитний рахунок  233510,00 грн, з яких 176603,97 грн сплата частини вартості предмета лізингу, 30857,43 грн сплата відсотків за користування предметом лізингу, 7423,83 грн сплата комісії, 2,90 грн сплата пені, 18621,89 грн сплата за страхування предмета лізингу, 0,00 грн сплата за оформлення (том 1, а.с. 128).
Згідно довідки про суми зарахувань на рахунок № НОМЕР_7 за договором фінансового лізингу № КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року сума зарахувань на рахунок від клієнта ОСОБА_1 складає 233510,00 грн, з яких 176603,97 грн сплата частини вартості предмета лізингу, 30857,43 грн сплата відсотків за користування предметом лізингу, 7423,83 грн сплата комісії, 2,90 грн сплата пені, 18621,89 грн сплата за страхування предмета лізингу, 0,00 грн сплата за оформлення (том 1, а.с. 129).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_3 автомобіль «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, типу універсал, номер кузова - НОМЕР_1 , власником є ОСОБА_1 , дата реєстрації 11.05.2016 року (а.с. 10).
Спірні правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.
За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №468/147/18-ц.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорюваний договір фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року, предметом якого є транспортний засіб «MITSUBISHI» модель «OUTLANDER» 2012 року випуску, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст. 220 ЦК України є нікчемним. Крім того, договір лізингу, що укладено між сторонами у справі, є по суті змішаним договором, оскільки містить у собі умови договору фінансового лізингу та договору оренди транспортного засобу, а також посилання на порядок укладення між ними у подальшому договору купівлі-продажу цього автомобіля. 
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що оспорюваний правочин є нікчемним оскільки не додержалися вимог закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного договору, що свідчить про його нікчемність. В судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, нікчемний договір не породжує для його сторін прав і наслідків по виконанню такого договору.
Таким чином,  враховуючи висновок суду апеляційної інстанції провстановлення нікчемності правочину є підстави для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 220, частинами 1, 4 статті 216 ЦК України із зобов`язанням кожній із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Так, встановлено, що на виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01.04.2015 року  ОСОБА_1 сплачено 214888,11 грн, з яких 176603,97 грн сплата частини вартості предмета лізингу, 30857,43 грн сплата відсотків за користування предметом лізингу, 7423,83 грн сплата комісії, 2,90 грн сплата пені, 0 грн сплата за оформлення.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину у розмірі 214888,11 грн.
Встановлено, щовідповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.
Щодо підстав застосування позовної давності у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. ст.256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (частини перша та третя статті 261 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Тобто позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватися тільки за допомогою звернення до суду. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», заяви № 22083/93, 22095/93; § 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Встановлено, що позивачем пропущена позовна давність щодо застосування наслідків нікчемного правочину, яка починається від дня, коли почалося його виконання (частина 3 статті 261 ЦК України).
Таке виконання між сторонами за нікчемним правочином почалося з 01 квітня 2015 року.
Відповідно до ст. 267 ЦК України від сторони вимагається подача заяви тільки у разі застосування позовної давності і як наслідок відмови у позові з цих підстав.
У разі поновлення позовної давності на захист порушеного інтересу у судовому порядку подача зустрічної заяви від сторони не потребується. У цьому випадку суд може визнати причини пропущення позовної давності поважними та захистити порушене право позивача.
Таким чином, враховуючи пояснення позивача, що про порушення його права стало відомо під час оформлення права власності на автомобіль, який був предметом лізингу, зокрема, повідомлення начальника Приморського ВП Центрального ВП ГУРП в Донецькій області  про те, що автомобіль перебуває в розшуку та відкрито кримінальне провадження №120160507800014366  за статтею 289КК України.
Апеляційний суд приходить до висновку про визнання поважними причини пропущення позовної давності, оскількинезважаючи на нікчемність договору лізингу, умови виконання такого правочину тривалий період ніким не заперечувалися, допоки позивач не звернувся до Територіального сервісного центру з метою оформлення права власності на предмет лізингу, після звернення до якого йому стало відомо про порушення своїх прав як лізингоодержувача. Крім того, апеляційний суд враховує, що умови такого правочину відповідали інтересам сторін, позивач виконав взяті на себе зобов`язання за нікчемним правочином зі сплати лізингових платежів. 
Таким чином, звернення до суду із позовом про застосування наслідків нікчемного правочину зі спливом позовної давності зумовлено поважними причинами.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача суму платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину в розмірі 214888 гривень 11 копійок.
Суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 417462,60 грн не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів наявності вини у діях відповідача та причинно-наслідкового зв`язку.
Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що  відповідно до положень ст. 203, 215, 227, 267, 799, 806 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що змінено було лише мотиви відмови у задоволенні позову, підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а саме за подання позовної заяви у розмірі 4174,60 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 7623,90 грн. та витрати за надання професійної допомоги у розмірі 4500,00 гривень.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Встановити нікчемність договору фінансового лізингу №КІ00АІ0000651408 від 01 квітня 2015 року, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (49126, місто Дніпро, просп. Праці, буд. 2т, код ЄДРПОУ: 34410930) на користь ОСОБА_1  (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_8 )суми платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину, в розмірі 214888 гривень 11 копійок. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути  з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (49126, місто Дніпро, просп. Праці, буд. 2т, код ЄДРПОУ: 34410930) на користь ОСОБА_1  (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 11798 гривень 50 копійок та витрати за надання професійної правової допомоги у розмірі 4500 гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «22» грудня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко      	
Судді	Д.Р. Гаращенко      	
 	О.І. Сліпченко